Olavi Maununpoika Pariisissa ja Suomalaisten opinkäynti ulkomailla keski-aialla
Date: 2017-08-27T00:00:00+00:00
Keywords: Olaus; Magnus; Archbishop of Uppsala; 1490-1557; Finnish students -- France -- Paris -- History

The Project Gutenberg eBook of Olavi Maununpoika Pariisissa ja Suomalaisten opinkäynti ulkomailla keski-aialla

This ebook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this ebook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

Title: Olavi Maununpoika Pariisissa ja Suomalaisten opinkäynti ulkomailla keski-aialla

Author: Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen

Release date: August 27, 2017 [eBook #55438]

Language: Finnish

Credits: Produced by Jari Koivisto

*** START OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK OLAVI MAUNUNPOIKA PARIISISSA JA SUOMALAISTEN OPINKÄYNTI ULKOMAILLA KESKI-AIALLA ***

Produced by Jari Koivisto

OLAVI MAUNUNPOIKA PARIISISSA
ja Suomalaisten opinkäynti ulkomailla keski-aialla.

Kuvaillut

YRJÖ KOSKINEN

Ote Mehiläisestä 1862, lisätty Todistus-kappaleilla.

Helsingissä, Suomal. Kirjall. Seuran kirjapainossa, 1862.

Imprimatur: L. Heimbürger.

SISÄLLYS:

I. Bakkalario-väitökset Pariisissa v. 1427.
II. Suomalaiset oppineet ulkomailla ja opilliset seikat Suomessa.
III. Olavi Maununpoian ja hänen toveriensa ensimäiset
oppivuodet Pariisissa.
IV. Pariisin Yliopiston synty, sen laitokset, säännöt ja tavat.
V. Ranskanmaan kärsimykset ja Pariisin surkeus.
VI. Olavi Maununpoika Pariisissa.
VII. Myöhemmät Suomalaiset ulkomaiden Yliopistoissa.

Todistus-kappaieita.

1. Otteita Englantilais-kansakunnan tilikirjasta (Olavi Maununpoiasta). 2. Otteita saman kansakunnan pöytäkirjalta (Olavi Mauuunpoiasta). 3. Otteita saman kansakunnan tilikirjasta (vielä Olavi Maununpoiasta). 4. Otteita saman kansakunnan tilikirjoista (muista Suomalaisista). 5. Otteita Leipzigin Yliopiston jäsenkirjasta.

Olavi Maumnpoika Pariisissa.[1]

I.

Bakkalario-väitökset Pariisissa v. 1427.

Paaston aikana v. 1427 kaikuivat Pariisin Yliopiston koulut tavallisista Bakkalario- eli Determinanti-väitöksistänsä. Taidetten tiede-kunta (Facultas artium) eli oikeammin sanoen sen neljä kansa-kuntaa kokoonnuttivat tähän vuoden aikaan maisterinsa sekä kunkin maisterin valmistuneet opetus-lapset julkisiin väitös-harjoituksiin Pahnojen kylässä (vicus Straminum), nyk. Rue du Fouarre, joka Seine-virran etelä-rannasta ja Notre-Dame-kirkon lähisyydeltä ulottuu lounaan päin. Saapuvilla oli kaikki mitä oppinutta ja arvosaa löytyi tässä mainiossa tiedetten pesäpaikassa. Nuoret väittäjät, joiden nyt piti opettajansa johdon alla astuman ensi kerta julkiselle opin-näyttelölle, olivat jo ennen kulkeneet kansakuntansa Pedellin seurassa ympäri kaupunkia, kutsumassa oppi-istuimen ja kirkon mahtavia miehiä tähän juhlallisuuteen. Sillä nytpä heidän oli osoittaminen, oliko kylläksi rohkeutta puhumaan ja väittelemään muidenkin edessä kuin maisteriensä ja koulu-toveriensa. Ja nytpä heidän myöskin piti osoittaman taitoansa semmoisille miehille, joiden suosiosta vasta kävisi toivoa kirkollisia virkoja ja muita etuja. Tulipa siis saapuville ei ainoastaan maistereita Yliopiston muista tiedekunnista, jotka Taidetten tiedekunnan suhteen kutsuttiin "ylhäisemmiksi", koska niiden jäsenet tavallisesti olivat ensin käyneet tätä muka alhaisempaa tiedekuntaa, — vaan kokoontuipa sinne myöskin kirkon ylimyksiä, Arkiteineja, Messupappeja (cantores) ja tuomiokirkkojen Dekaaneja. Väitökset alkoivat viimeistään tiistaina tai keskiviikkona jälkeen ensimäisen Paasto-sunnuntain, ja nuorukaisen, joka tässä tilassa kutsuttiin Determinantiksi, koska hän nyt ensikerran julkisesti esitti väitös-pykäleitä (determinavit quastiones), piti joka päivä, niin kauan kuin Paasto kesti, väittelemän kansakuntansa kouluissa sen maisterin johdon alla, joka tähän asti oli valvonut hänen opetustaan. Kuitenkin jo tähän aikaan nämä ikivanhat Paasto-väitökset olivat alkaneet kadottaa suurta arvoansa; sillä tavaksi oli tullut antaa Determinantein jo Joulun edellä pitää ikäänkuin koetusta varten yksinäisempiä väitöksiä, ainoastaan muiden koululaisten läsnä-ollessa, ja tämä valmistavainen temppu ruvettiin jo vähitellen pitämään pää-asiana, jotta Paasto-väitökset muuttuivat ainoastaan muodoksi entisensä suhteen. Mutta nytkin ne olivat kuitenkin nuorukaisten ensimäinen julkinen taistelu korkean opin aseilla, eli niin sanoaksemme heidän ensimäiset ritari-paininsa tieteiden kentällä, ja Pahnakatu kajahti yltä-ympäri taistelijain kiivaista sana-sodista.

Mutta äsken mainittuna vuonna 1427 sattui nuorten Determinantien joukossa olemaan vähintäin viisi miestä, joiden kotoperä oli perimmäisessä pohjassa niillä seuduin, missä kaiken opin olisi pitänyt paleltuman kylmän ja kolkan ilma-alan tähden, ja jossa, mitä pakkaset olisivat säästäneet, se vähä olisi läheisten pakanain, — kuten Venäläiset kutsuttiin —, pitänyt jo aikaa hävittämän juurinensa päivineen. Nämä nuorukaiset, näet, olivat Suomesta kotosin ja pyrkivät nyt tieteellisen maailman pääkaupungissa niihin opillisiin arvoihin, joita eivät voineet juuri lähempänä saavuttaa. Heidän nimensä luemme Englantilais-kansakunnan tilikirjassa Determinanteina siltä vuodelta: Herra Henrikki Nikolaonpoika eli Klaunpoika, Herra Gregorius Haffuerlandh (Hafverland), Herra Olavi Maununpoika, Herra Severinus Holt ja Herra Benediktus eli Pentti Olavinpoika, — kaikki Turon hiippakunnasta (diocesis Aboensis) ja kaikki väitellen Maisteri Bernardus Emedalaisen johdon alla (sub magistro bernardho de emeda). Seuraavana vuonna tapaamme heidät jo kaikki paitsi Herra Gregoriusta Licentiateina, jonka jälkeen he juhlallisesti otettiin vastaan Maisterien joukkoon ja tulivat täydellisesti nauttimaan kaikkia yliopiston etu-oikeuksia.

Mikä kummallinen opin-into oli nämä nuoret miehet tänne asti saattanut tuosta kylmien ja kontioiden maasta, joka näytti olevan kaukaista Thuleakin kaukaisempi? Vastaus on selvä: Tämä maa ja sen kansa pyrki par aikaa kaikin voiminsa sivistyneen maailman yhteyteen, ja sen nuorukaiset olivat jo useita kertoja osoittaueet kykynsä omistamaan sen aian korkeinta sivistystä.

II.

Suomalaiset oppineet ulkomailla Ja Opilliset seikat Suomessa.

Jo, näet, edellisen vuosisadan keskupaikoilta saakka oli tavattu Suomalaisia milloin Pariisin Yliopistossa, milloin Pragissa tai sitten vuodelta 1409 alkaen Leipzigissä, ja muutamatpa heistä olivat ennättäneet nousta korkeimpiin yliopistollisiin arvoihin, Rehtori-virkaan sekä kansakuntansa Prokuratoreiksi ja Rahavartioiksi (Receptor). Asian oikeata laitaa ei käy ymmärtää, ellei muistuteta, että Pariisissa, jonka Yliopisto mainioin oli ja ikäänkuin muiden esikuva, Taidetten (eli, kuten me sanoisimme, Viisaustieteen) tiedekunta oli jaettu neljään kansakuntaan jäsentensä ja opistolaisien syntyperän suhteen. Ranskalais-kansakunta, joka suurin oli, käsitti kaikki eteläiset maat; Normandialais- ja Pikardialaiskansakunnat käsittivät pohjois-Ranskan ja Belgian; mutta Englantilais-kansakuntaan, joka kuitenkin vähin oli, kuului paitsi Englanti myös koko Saksa ja kaikki pohjoiset valtakunnat. Tässä viimeisessä kansakunnassa siis oli Suomalaistenkin sia. Kukin kansakunta itse valitsi Prokuratorinsa kuukaudeksi ja Rahavartiansa vuodeksi, mutta kaikki kansakunnat yhdessä valitsivat Rehtorin kolmeksi kuukaudeksi. Kaikki nämä virat pidettiin suurina luottamus-arvoina, ja niinkuin sanoimme oli meikäläisiä jo monta kertaa tavattu näillä sioilla. Niinpä esm. jo v. 1347 Marrask. 25 p. oli Pariisissa eräs Maisteri Konrad, kaniiki Turusta (Magister Conradus de Suecia Canonicus Aboensis), valittu Englannin kansakunnan Prokuratoriksi ja samassa koko tiedekunnan lähettilääksi Paavin-istuimelle muutamassa riita-asiassa Jumaluusopin tiedekuntaa vastaan.[2] Noin 19 vuotta myöhemmin eli v. 1366 tapaamme toisen Turkulaisen kaniikin Rehtorina samassa yliopistossa. Se oli Juhana Pietarinpoika eli Johannes Petri, syntysin Westerosista Ruotsissa mutta nyt jo Suomen puolelle muuttanut, jossa hän pian valittiin Turun pispaksikin v. 1368 ja lyhyellä vaikutus-aiallansa osoitti suurta katolista intoa ja toimeliaisuutta.[3] Ja nyt äskettäinkin, tuskin kymmenen vuotta ennen näiden viiden Suomalaisen tuloa Pariisiin, oli taas yksi heidän maamiehistään Pietari Roodh Turusta noussut samaan Rehtori-arvoon Kesäk. 23 p. 1416.[4]

Nämä Suomen miehet siis olivat erityiseen arvoon ennättäneet opillisissa pyrkimisissään. Mutta muita oli monta, jotka palasivat kotimaahan Maisteri-nimellä, joka ei ollut saatavana kuin kaukaisissa ulkomaan oppipaikoissa ja antoikin tiedetten alueella saman arvon ja kunnian kuin Ritari-nimi maallisissa tiloissa. Pispa Beroni Balkki oli myöskin tämän arvon itsellensä ansainnut, ei tietoa missä opistossa. Hänen seuraajansa Maunu Tavast, joka tätä nykyä levitti Turun hiipalle loistetta, oli Pragissa tullut Maisteriksi. Tästä aiasta lähtien se arvattavasti olisi pidetty kovin sopimattomana melkeinpä häpeänä koko maallemme, jos Turun pispan-istuimelle olisi tullut miestä, jolla ei tätä opillista arvonimeä ollut. Useat Turun kaniikit ja moni kirkkoherra maaseuduillakin, — nimitän Suomalaisen nimensä tähden Nikolao Karhun Mynämäellä —, kantoivat tämän ulkomailla ansaitun kunnia-nimen, ja Suomen oppilaiset eivät suinkaan olleet harvinaisia ulkomaan Yliopistoissa, varsinkin Leipzigissä ja Pariisissa.

Niinkuin tiedämme, kaikki oppi tähän aikaan, jos kohta maallinenkin aineeltansa, kuitenkin viimeistä lukua tarkoitti kirkollista vaikutus-alaa, ja kirkon isännät Suomessakin eivät voineet olla huolettomia niiden kasvatuksesta, joiden piti täyttämän papilliset virat sekä ylhäiset että alhaiset heidän hiippakunnassansa. Turun pispat, joiden hengellisen hallituksen alle koko Suomi kuului, olivat siis jo aikasin asettaneet omaan lähisyyteensä kouluja, joissa tarpeellinen pappisopetus annettiin. Varmaan tiedämme, että tähän aikaan Suomessa löytyi vähintäin kolme koulua, joista Turun kathedrali-koulu epäilemättä oli vanhin ja tärkein, mutta myöskin Wiipurin koulu ja Dominikaanein luostari-koulu Turussa tarjosivat ajan-mukaista opetusta. Jälkimäisestä erittäin tiedämme, että siinä löytyi v. 1418 myöskin yksi Lector Sententiarum, s.t.s. Viisaus-tieteen opettaja. Kathedrali-koulussa oli Koulu-mestari (Scholasticus) luultavasti ainoana opettajana, ja alisissa luokissa saivat edistyneemmät oppilaiset opettaa. Oppilaiset kutsuttiin silloin ja vielä monta aikaa jälkeenkin päin Teineiksi (sanasta: Diaconi, s.o. palvelijat), mutta latinan kielellä aina Scholares, ja olivat enimmältä osalta talonpoikaista säätyä, koska papisto oli naimasta kielletty ja äpärä-lapsia ei päästetty kirkollisiin virkoihin. Nämä köyhät Teinit saivat loma-aikoina kulkea määrätyillä pitäjillä kokoilemassa elatus-varoja; sillä kerjääminen ei pidetty häpeänä, kun se muka Jumalan kunniata tarkoitti. Oli myöskin luonnollista, että rahvaan piti näitä nuoria opin-vesoja auttaman, koska nyt talonpoikaisen säädyn omatkin lapset pääsivät tällä tiellä kirkon arvollisiin virkoihin; ja sopihan kansan sen lisäksi iloita siitäkin, että muka Katolisen uskon lahja oli sille suotu, kuten sen-aikuisessa virressä laulettiin:

Ergo, plebs Finnonica, gaude de hoc dono, quod fact' es Catholica!

se on:

Siis nyt kiitä onnen lait
Suomen rahvas aina,
Kun Katolis-uskon sait.

Kuitenkin kun kirkolliset virat alkoivat antaa rikkautta ja muuta mahtavuutta, rupesivat aatelisetkin panemaan lapsiansa näihin oppilaitoksiin, ja näin köyhä ja rikas yhtyivät samoilla koulupahnoilla; — sillä koulu-penkeistä emme vielä saa puhua. Eroitus oli vain se, että rikkailla oli vara jatkaa tieteilemisiaan ulkomailla, kun kotimainen koulu oli läpi-käyty, mutta köyhän täytyi enimmästi kohta ruveta papilliseen virkaan, niin pian kuin tarpeellisin opin-sauna omassa maassa oli kestetty. Silläpä alkoikin tähän aikaan ainoastaan suuri-sukuisia yletä korkeampiin kirkollisiin virkoihin, ja muiden muassa nykyinen Turun pispakin Maunu Tavast kuului jo syntymältänsä maamme mahtavien lukuun.

Varsin todennäköistä on, että Suomen kouluissa juuri se määrä opetusta annettiin, mikä oli oppilaiselle tarpeellinen päästäkseen Taidetten tiedekuntaan ulkomaan Yliopistoissa. Tämmöinen opetus jakaantui kolmeen luokkaan: 1:ksi, Sisäluku ja Kirjoitus, jonka ohessa teroitettiin alkupuolta Donaton Latinaista kielioppia (De octo partibus), sovitettuna Katonin Distikhoihin. 2:ksi. Laveampaa kielioppia, nimittäin Latinan kielen säännöttömyydet, sekä Lauseoppi (Syntaxis) ja Runomus-oppi (Prosodia), johon tarpeesen ainakin Ranskan maalla käytettiin erästä Alexander de Villa-Dei'n tekemää oppikirjaa, ja harjoitukseksi Latinaisia runoniekkoja sekä muinoisia että uudempia. Lisäksi harjoitettiin sen aian Rhetorikaa, s.t.s. opetettiin ne lause-tavat, joita piti käyttämän kirjoittaessa jollekulle suurelle herralle, tai pispalle, tai kapitulolle, j.n.e. Epäillä kentiesi täytyy, opetettiinko Suomessa myöskin Luvunlaskentoa, joka kutsuttiin nimellä Algorismus ja muutoin tavallisesti kuului tähän luokkaan. 3:ksi, Vihdoin tuli Logikan eli Ajatusopin alkeet kirjasta Summulae, joka oli lyhennetty Pietari Espanjalaisen Organon nimisestä teoksesta. Että Laulu-opetusta sen ohessa annettiin, on luonnollista, koska tämä taito oli niin tarpeellinen sikäläisessä jumalanpalveluksessa. Kaikki oppikirjat täytyi koululaisen itse kopioita ja sitten lukea ulkoa. Kaikki opetus kävi latinaksi, myös sisä-luvussakin ja kirjoittamisessa, sillä äidinkielet pidettiin joka paikassa halpa-arvoisina. Oppilaisen oli velvollisuus aina ja joka paikassa käyttää tuota tieteen ja opin ainokaista kieltä, eikä päässyt suinkaan rankaisematta, jos hän tästä poikkesi omaan muka raakalais-puheesensa (barbaricum). Vitsa muutoinkin pidettiin kaikkien tarpeellisimpana opetus-aseena, jolla myöskin nuorille papeille teroitettiin terveellinen nöyryys ja siivo. Asia ei pidetty minään häpeänä; se oli sen aian käsityksen mukaan ei ainoastaan rangaistusta vaan myös syntisen lihan kuolettamista, ja iloisesti lauloivat teinit:

Felix ludus, in quo nudus Scholaris verberibus non succumbit, nec decumbit Magistri livoribus.

Ergo gaude, plaude, laude! j.n.e.;
eli niinkuin Hemminki Maskulainen somasti suomentaa:

Opin sauna
Autuas aina,
Koska vitsoill' vihdoillaan, j n.e.

Millä iällä tämä alkeis-opetus tavallisesti oli suoritettu, ei käy tarkkaan määrätä. Pariisin alkeiskouluissa eli Pedagogioissa, joissa arvattavasti täytyi olla vireämpää oppi-liikettä, oli koulunkäynti usein 12:n tai 13:n iällä päätetty; mutta epäillä täytyy, että Suomessa niin aikasin valmistuttiin, saati että niin nuoria koululaisia olisi ulkomaille lähetetty lukujansa jatkamaan. Saammehan siis epäilemättä lisätä joitakuita vuosia niiden iälle, jotka täältä Suomesta lähtivät Pariisiin. Arvattavasti oleskelivat Pariisissa ainoastaan 2 vuotta ennen Bakkalario-tutkintoansa, ja koska aina jo seuraavana vuonna tulivat Licentiateiksi ja siihen tarvittiin 21 vuoden ikä, niin eivät lie 18 vuotta nuorempana tänne tulleet. Mutta sittenkin olivat nähtävästi kovin nuoria ja kokemattomia tullaksensa tuohon suureen kanpunkiin, joka jo silloinkin oli turmeluksen markkina-paikkoja. Luonnollista ja tarpeellista siis oli, että he ensi-alussa tulivat jonkun erityisen hoidon alle, ja yleinen tapa olikin, että niinä kahtena vuotena, joiden kuluessa valmistuivat Bakkalario-tutkintoonsa, joku Maisteri valvoi sekä heidän opetustaan että muuta elämätään. Usein tämä holhous kesti siihen asti kun olivat Licentiati-tutkintonsa tehneet. Paitsi sitä olivat useat maat ja paikkakunnat perustaneet Pariisissa Kollegioita, joissa joku määrä opistolaisia sai vapaan elannon ja asunnon tarkkojen sääntöjen alla. Ruotsin valtakuntaa varten, johon Suomikin kuului, oli aikanaan ollut kolme semmoisia Kollegiota, nimittäin: Ruotsin eli Upsalan Kollegio, Linköpingin ja Skaran, mutta kaksi olivat varmaankin jo rappiolle tulleet, eikä tietoa, oliko kolmaskaan enää voimissa. Ainakin mainitaan v. 1392, että ne kaikki samoin kuin Tanskankin kollegio seisoivat tyhjinä. Englantilais-kansakunta sitten tavallisesti jätti niiden huoneet hyyrylle taikka antoi ne asuttaviksi Tanskan ja Ruotsin sekä arvattavasti Suomenkin opistollisille. Mahdollista siis on, että meikäläiset vielä silloinkin asuivat yhdessä kohden. Linköpingin Kollegion asema oli "ad cornum Cervi" eli rue Saint-Hilaire, — siis Genoveva-vuoren pohjois-rinteellä, lähellä nykyistä College-de-France'a. Muut seisoivat samoilla lähistöillä; sillä yleensähän koko tämä Genoveva-luostarin ja Pikkusillan (Petit-Pont) väli oli täynnänsä Yliopiston kouluja ja kollegioita.[5]

III.

Olavi Maununpoian ja hänen toveriensa ensimäiset oppivuodet Pariisissa.

Ne viisi Suomen nuorukaista, jotka nähtävästi vuoden 1425 paikoilla olivat aloittaneet Pariisinkäyntiänsä ja nyt v. 1427 suorittivat ensimäiset oppi-kokeensa, eivät suinkaan lie turvattomina tulleet tähän kaukaiseen oppi-paikkaan; sillä yksi heistä, Olavi Maununpoika, oli Turun pispan oma sisaren-poika, josta eno aikoi Suomen kirkolle kasvattaa ankaran pylvään, kentiesi itsellensä seuraajankin. Mitä sukua taas Olavi Maununpoian toverit olivat, ei käy tarkkaan sanoa. Etevin ja rikkain heistä näkyy olleen Henrikki Klaunpoika, jonka viikkokaudet kulut arvattiin 10:ksi solidoksi, kun taas Gregorius Hafverland'in ja Olavi Maununpoian eivät olleet koin 8, ja Severinus Holtin sekä Pentti Olavinpoian ainoastaan 6. Tapa, näet, oli antaa jokaisen Determinantin valalla ilmoittaa elatus-kustannustensa määrä viikkokaudelta ja sen mukaan määrätä heidän maksonsa kansakunnan rahastoon. Viikkokulujen määrään luettiin kaikki, mitä kukin tavallisesti kulutti ja menetti, erottamalla ainoastaan asuntonsa hyyryä ja palvelijan palkkaa. Se summa mikä näin oli saatu kutsuttiin opistolaisen "kukkaroksi" (bursa) ja kerrottiin niin monen-vertaiseksi maksoksi, kuin tarve kulloinkin vaati. Rikkaita ja köyhiä löytyi siihenkin aikaan sekasin opistolaisten joukossa, ja useinpa tavattiin niitäkin, jotka kerjäämällä elättivät henkensä opin tiellä, joiden "kukkaro" siis oli tuiki tyhjä (cuius bursa nichil) ja jotka tästä syystä pääsivät kaikesta maksosta, väitellen ala-Determinantina jonkun rikkaamman siassa Paaston loppu-puolella. Mutta harva Suomalainen lienee niin huonojen varojen nojassa uskaltanut tänne tulla, ja nämä puheen-alaiset olivat nähtävästi kaikki hyvinkin varakkaita. Jos ei kaikki muu todistus puuttuisi, sopisi arvata että se heistä, jolla vahvin kukkaro oli, lie kuulunut Djaeknien mahtavaan sukuun, eikä ollut mikään muu kuin se Henrikki Klaunpoika, mikä 15 vuotta myöhemmin oli Suomessa ritarina, valtaneuvoksena laamannina sekä Naantalin luostarin ensimäisiä hyväntekijöitä.

Kun nuorukaiset olivat Pariisiin tulleet, olivat jo edellänsä tavanneet muita maanmiehiä, sekä niitä, jotka vielä seisoivat oppilaisten luokassa, että semmoisiakin jotka opettajina saattoivat johdattaa heidän ensimäisiä askeleitaan. Eräs Konrad Henrikinpoika Turun hiippakunnasta pääsi Licentiati-arvoon ja Maisteriksi samana vuonna kuin Olavi Maununpoika Determinantiksi tuli. Mutta muitakin Suomalaisia löytyi par'aikaa, jotka olivat Yliopiston etevimpiä miehiä. Juuri tätä nykyä yksi Suomalainen, nimeltä Jaakko Pietarinpoika Roodh, loisti erinomaisella opilla Taidetten tiedekunnassa. Oliko hän sama mies kuin se Pietari Roodh, jonka jo 1416 nä'imme Yliopiston Rehtorina, en ota päättääkseni, vaikka kyllä todennäköistä on; mutta v. 1427, Lokak. 10 p., hän mainitaan aloittaneen tähtitieteellisen luennon Campano Novalralaisen teoksesta: "Theoria Planetarum". Luento tapahtui Karmeli-veljesten kouluissa, nyk. Palace Maubert, puolipäivän aikaan, ja koska aine oli erinomainen ja arvollinen, niin Tiedekunta hänelle osoitti suosionsa, lukemalla häntä Johtajamaisterien (s.t.s. provessorien) joukkoon, vaikka hänen luentonsa ei ollut varsinaisia eli Tiedekunnan tavalliseen määrään kuuluvia.[6] Samana vuonna tämä Turkulainen Maisteri Jaakko Pietarinpoika, nimeltä "de Rode" oli ollut Englantilais-kansakunnan rahavartiana, mutta semmoinen virka kesti ainoastaan vuoden, ja Syyskuussa jo oli valittu hänen siaansa Maisteri Bernhardus Emedalainen, jonka johdon alla meidän nuoret maamiehemme edellisenä Paaston aikana olivat väitelleet. Kun nyt samat Suomalaiset seuraavana vuonna tulivat Licentiateiksi, niin tämä heidän oppi-kokeensa ei enää tapahtunut Bernardon, vaan juuri Suomalaisen Maisterin Jaakko Pietarinpoian alla.[7]

Sopii melkein ajatella, että alustakin asti tämä Jaakko Pietarinpoika oli ollut se, jonka johdon alla Olavi Maununpoika toverineen olivat oppia viljelleet Pariisissa, eikä ole aivan vaikea arvata syy, minkä tähden Bakkalario-kokeissa toinen muukalainen Maisteri hetkeksi astui heidän varsinaisen Maisterinsa siaan. Kuten nä'imme, sattui Jaakko Pietarinpoika silloin olemaan kansakunnan rahavartiana, ja tämän viran kanssa seurasi Englantilaisessa kansakunnassa oikeus ja velvollisuus olla kahden muun Maisterin kanssa tutkijana Bakkalario-tutkinnossa, joka tapahtui Joulun-edellisten väitösten ja Paastoväitösten välillä lopulla Tammikuuta. Mutta oli säätty, että tutkijoilla ei saanut olla omia opetuslapsia tulkittavien joukossa. Tätä sääntöä oli kuitenkin mainitulla tavalla helppo kiertää ja lienee kyllä monesti kierrettykin.

Emme tässä voi jättää kysymättä, mitä nuorelta opistolaiselta vaadittiin hänen Bakkalario-tutkintoonsa. Tähän löydämme jonkinmoisen vastauksen Determinanti-valassa, joka sisälti, että valan-tekijä oli vähintäin 14 täyttänyt, että hän kaksi vuotta oli kuullut ajatus-opillisia luentoja joko Pariisissa tai jossakussa muussa Yliopistossa, jolla vähintäin oli kuusi provessoria eli Johtajamaisteria (regentes), ja että hän lisäksi oli seurannut useita luentoja määrätyistä teoksista Porphyriolta, Priskianolta ja Aristoteleelta, sekä Boetiolta ja Donatolta, vieläpä kaksi vuotta kuunnellut Maisterien väitöksiä ja itse sill'aikaa väitellyt kouluissa. Kuitenkin kansakunta saattoi vapauttaa näistä ehdoista; sillä Bakkalario-tutkinto ei seisonut Tiedekunnan päätöksen alla, vaan oli jokaisen kansakunnan yksityinen asia. Kun Joulun-edelliset väitökset olivat tehdyt, tapahtui tutkinto Rahavartian sekä vanhimman Johtaja-maisterin ja vanhimman muun Maisterin edessä, joiden piti asettaman kysymyksiä Kieliopissa, Pietari Espanjalaisen "Parva-logicalia'ssa", sekä Porphyrion Introductionissa ja Aristoteleen Elenkhoissa. Tutkinnon jälkeen kansakunnan Prokuratori kokosi tutkijain antamat äänet ja kirjoitti läpi-käyneiden nimet luetteloon, jonka alle tutkijat kirjoittivat nimensä ja Prokuratori pani sinettinsä. Tämän luettelon luki kansakunnan Pedelli julkisesti, ja Bakkalariot tekivät tavallisen valansa Prokuratorin edessä. Sitten tulivat Paasto-väitökset, joista jo alussa olen puhunut.

Toista laatua oli Licentiati-tutkinto; sillä tämä seisoi koko Tiedekunnan alla ja tutkijoita valittiin kaikista neljästä kansakunnasta. Licentiati vannoi valalla, että hän oli vähintäin 21 v. täyttänyt ja naimaton, että hän oli Determinantiksi eli Bakkalarioksi tullut Pariisissa tai jossakussa muussa Yliopistossa, jolla vähintäin oli 12 provessoria, että hän kahdesti oli Pahnojen kylässä väitellyt useita Maisteria vastaan, ja että hän vähintäin kolmatta vuotta oli oppia käynyt Pariisissa Taidetten tiedekunnassa. Vala sen ohessa sisälti, mitä luentoja hän oli sill'aikaa seurannut, nimittäin muutamista Porphyrion ja Boetion kirjoista sekä Nikomakhon siveys-opista, vieläpä Luonnon-opista ja Sielu-opista, ja sata lukua Määräystieteestä ja Tähtitieteestä. Lisäksi hänen piti par aikaa kuunteleman Metaphysikaa. Tutkinto tapahtui joko "alhaalla" (examen inferius), s.t.s. Notre-Dame-kirkon Kanslerin edessä Seine-saaressa, taikka "ylhäällä" (examen superius), Genovevan Kanslerin edessä Genoveva-vuorella. Molemmilla oli sama Paavin antama valta suomaan Licentiati-arvoa, s.t.s. oikeutta opettamaan Pariisissa ja joka paikassa (Privilegium docendi hic et ubique). Mutta jälkimäinen oli enemmin sidottu Tiedekunnan mielivaltaan, ja hänen tutkintonsa oli se oikea Tiedekunnan tutkinto. Tosin Notre-Dame'nkin Kansleri otti avuksensa yhden tutkijan kustakin kansakunnasta, mutta vaali oli hänen omassa vallassaan ja tutkijat pysyivat siinä virassa niin kauan kuin kuuluivat Taidetten tiedekuntaan taikka kunnes itse pyysivät eronsa. Sitä vastoin Genovevan Kansleri oli itse valalla sidottu Tiedekuntaan ja jätti aina oman tutkintonsa jälkeen asian vielä vahvistettavaksi kansakuntien valitsemille tutkijoille.

Koko tämä tutkinto "ylhäällä" tapahtui seuraavaan tapaan. Kansleri, joka oli Genovevan-luostarin kaniikia ja itsekin Maisteri, valitsi pysyväiseksi tutkijaksi yhden Maisterin kustakin kansakunnasta ja esitti hänen tiedekunnalle, jonka edessä tämä valittu teki valan oikein täyttää velvollisuuksiaan. Näiden tutkijain tutkinto alkoi Kynttilänpäivän huomenisna (Helmik. 3 p.) ja ne Bakkalariot, jotka onnellisesti olivat käyneet tämän ensimäisen koettelemuksen läpi, jaettiin uutta tutkintoa varten luokka-kuntiin, 10 kussakin luokassa, niin että yksi luokka-kunta oli tutkittava kunakin kuukautena. Kuukauden luokka vielä jaettiin kahteen osaan, joista kumpikin sisälti 3 Ranskalaista, 2 Pikardialaista ja 1 Englantilaisen. Jos jollakulla kansakunnalla ei ollut kylläksi Bakkalarioita täyttämään määrätyitä sioja, niin sovitettiin siaan muista kansakunnista otetuita, jotka sitten olivat olevinaan Ranskalaisia, Normandialaisia, Pikardialaisia tai Englantilaisia (Gallicati, Normannizati). Jokainen luokkakuva ja luokan-osa astui vuorostansa Tiedekunnan eteen ja vannoi valan ei antaa mitään lahjaa Kanslerille eikä tutkijoille; sillä asianomaisten rehellisyyteen ei ollut juuri luottamista. Sitten jokainen kansakunta valitsi tutkijan, ja nämä neljä tekivät suljettujen ovien takana tutkintonsa, jonka jälkeen Kansleri kuukauden lopulla antoi Licentiati-arvon sekä Apostolisen siunauksen niille Bakkalarioille, jotka olivat läpitse päässeet.

Mutta nyt oli vielä yksi temppu jälille. Licentiatin piti juhlallisesti anomaan muilta Tiedekunnan Maistereilta päästäkseen heidän yhdyskuntaansa ja samalla vannoman noudattaaksensa Tiedekunnan sääntöjä ja järjestystä. Tämä juhlallisuus, joka tavallisesti tapahtui samana vuonna kuin Licentiatiksi oli tultu, kutsuttiin Inception s.t.s. aloittaminen. Ensin Maisteriksi pyrkijä, kansakuntansa Pedellin seurassa, kulki Pahnojen kylän kaikki koulut, kysymässä kunkin kansakunnan Maistereilta, tahtoivatko suvaita että hän aloittaisi opettaja-virkansa. Kun maisterit olivat siihen antaneet suostumuksensa (placet), hän Rehtorin edessä teki valan, luvaten kunniassa pitää Yliopiston, Tiedekunnnn ja kansakuntanakin oikeudet, säännöt ja luvalliset tavat. Viimein vihdoinkin, määrättynä päivänä, hän suurella juhla-menolla kulki kansakuntansa kouluihin Pahnojen kylässä. Se Maisteri, jonka johdon alla hän tähän saakka oli oppia viljellyt, piti hänelle juhlallisen puheen ja pani hänen päähänsä maisteri-hytyrän. Tästä lähtien hänen nimensä eteen aina pantiin sana: Magister (Maisteri), ja entinen arvonimitys; Dominus (Herra) heitettiin. Hän olisi nyt ollut tämän juhlan jalkeen velvollinen väittelemään 40 päivää perätysten; sillä niin hänen valansa tässä tilassa kuului. Mutta, vaikka se joka kerralla vannottiin, ei ollut enää tapa sitä tehdä, ja vähää myöhemmin otettiin tämä pykäle pois valasta.

Nämä kolme temppua: Determinantiuden, Licentiatiuden ja Inceptionin, — suorittivat vv. 1427 ja 1428 Olavi Maununpoika ja kaikki hänen toverinsa paitsi Herra Gregorius Hafverlandia; sillä kussakin tilassa erittäin mainitaan heidän nimensä kansakunnan tilikirjassa. Myöhemmin eivät muut tule ollenkaan näkyviin kuin Olavi Maanunpoika, eikä hänkään nyt muutamiin vuosiin. Mitä hän sill'aikaa lienee toimittanut, saatamme asiain yleisestä tilasta helposlti arvata.

Päästyänsä Maisteriksi moni saattoi palata kotimaallensa, missä kirkon viroissa koettivat saada takasin suuria oppi-kustannnksiaan. Toiset taas jäivät vielä Pariisiin. Taidetten tiedekuntaan, jonka oikeita jäseniä nyt olivat. Heidän vaikutus-alansa oli tässä kahtalainen; mikä alkoi nyt itse pitää luentoja kansakuntansa kouluissa, pyytäen kansakunnaltansa siihen lupaa ja saaden Johtaja-maisterillisen eli, kuten sitä kutsuttiin, Regenti-arvon; mikä taas alkoi seurata muiden tiedekuntien luentoja, tullaksensa kerran esm. Jumaluus-opin Maisteriksi eli Tohtoriksi. Useimmiten tehtiin kumpaakin kerrallaan, ja Maisterit, jotka aamulla päivän noustessa olivat opettanoet Pahnojen kylässä, riensivät tavallisesti kohta sen jälkeen Luostarien oppisaleihin tai isompiin kollegioihin, kuuntelemaan Sententiariojen Jumaluusopillisia luentoja. Mutta vaikka näin olivat oppimisia Jumaluus-opin tiedekunnassa, kuuluivat kuitenkin Taidetten tiedekuntaan ja sen kansakuntiin; sillä kunkin Tiedekunnan jäseninä olivat ainoastaan saman Tiedekunnan Maisterit, mutta ei oppilaiset. Näitä omituisia seikkoja täytyy meidän vähäistä tarkemmin katsella. Tahdon seuraavassa luvussa puhua pari sanaa Pariisin Yliopiston synnystä sekä omituisista tavoista ja oloista Olavi Maununpoian aikoihin.

IV.

Pariisin Yliopiston synty, sen laitokset, säännöt ja tavat.

12:nnen vuosisadan alussa löytyi Pariisissa niinkuin muillakin pispanistuimilla ylimmäisenä opetus-laitoksena eräs kathedrali-koulu, jossa yksi Notre-Dame-kirkon kaniikeista opetti nuo vanhastaan tavalliset "vapaat taiteet" (artes liberales), nimittäin: Trivium eli kaunopuheisuuden kolme tietä: Kielioppia (Grammatica), Puhe-oppia (Rhetorica) ja Ajatus-oppia (Logica), — sekä Quadrivium eli viisauden neljä tietä: Luvunlaskentoa, Mittaus-tiedettä, Tähti-tiedettä ja Musiikkia. Tuomio-kapitulon Kansleri eli Notario, johon virkaan aina haettiin oppinutta miestä, oli myöskin velvollinen valvomaan Kathedralikoulun järjestystä, ja jos muita kouluja syntyi hiippakunnassa, tulivat nekin Kanslerin katseluksen alle. Tämmöinen oli opetuksen laita Pariisissa vielä v. 1100 paikoilla.

Mutta siihen aikaan oli syntynyt varsin uusi ja erinomainen liike ihmiskunnassa. Se tympeys, joka sata vuotta aikasemmin oli painanut ihmisten mieliä, heidän odottaessaan maailman loppua muka Kristikunnan tuhat-vuotisen ikäkauden perästä, — tämä tympeys nyt oli täydellisesti haihtunut, ja joka haaralla puhkesi uusi elämän voima. Ristiretket olivat alkaneet, kaupungit ja kunnat sekä Italiassa että Ranskassa rupesivat vapauttansa valmistamaan ja samalla aikaa tieteeliisetkin harrastukset heräsivät suurempaan intoon kuin mitä tähän asti oli maailmassa nähty. Italiassa oli muinainen Romalais-oikeus äskettäin saatu valoon vuosisatojen unohduksesta, samaan aikaan oli myöskin Paavillisista Säännöistä (Decretales) tehty tieteellinen koko eli tuo niin kutsuttu Kirkollinen oikeus, ja molempia lajia oikeutta opetettiin varsinkin Bolognassa, johon pian alkoi kokoontua ääretön paljous opettajia ja oppilaisia. Samalla lailla Lääkitys-oppi kokoonnutti oppilaisia Salernoon eteläisessä Italiassa. Tiedemiehet ja heidän oppilapsensa pian yhtyivät keskinäiseen liittoon yhteisiä asioita varten, hengelliset ja maalliset valtiaat antoivat heille tärkeitä etu-oikeuksia ja näin syntyivät nämä tieteelliset yhdys-kunnat, jotka kutsumme Yliopistoiksi. Keskiaian latinaksi niitä kutsuttiin milloin: Studinm Generale (yleinen oppilaitos), milloin Universitas (oikeastaan: Universitas magistrorum et Scholarium, opettajain ja opetettavain yhdyskunta).

Juuri näillä aioin oli Pariisissa Ajatus- ja Väitös-tieteen opetus noussut suureen valtaan. Vv. 1102 ja 1136 välillä oli mainio Abelardo opettanut Dialektikaa milloin Notre-Damen koulussa milloin Genovevan vuorella, ja oppilaisia oli tulla tulvaillut kaikista maista hänen luentoihinsa. Abelardon esimerkki kiihoitti muita, ja pian oli Genoveva-vuoren pohjois-rinne, jossa siihen asti ei ollut kuin aitauksia, tullut täyteensä kouluja, missä opetettiin Trivium ja Quadrivium, mutta olletikkin Dialectikaa eli Väitös-tiedettä, joka pidettiin kaikista tieteistä etevimpänä ja nimenomaan kutsuttiin Taiteeksi (ars). Samasta oppi-innosta yleni myös Jumaluus-tieteellinen opetus Notre-Dame-kirkon vanhassa koulussa, ja Pariisi alkoi tulla Jumaluus-opin pääpesäksi. Mutta koko 12:nnen vuosisadan kuluessa ei vielä ollut mitään keskinäistä yhteyttä opettajain välillä, eikä ensi-aluksi myöskään tarvittu mitään lupaa opettajaksi ruveta. Asian oma pakko toimitti tähän muutosta. Kirkko ei voinut sallia, että kuka hyvänsä alkaisi opettaa nuorisolle uusia ja usein vaarallisia asioita; siis Tuomiokapitulon kansleri anasti oikeuden antaa tai kieltää opettamisen lupaa, eli tuota niinkutsuttua "licentia docendi". josta nämä luvan-saanect nimitettiin Licentiateiksi. Tällä lailla kuitenkin opettajat olivat kokonansa joutua kirkollisen hallituksen alle, ja kun kuningas Philip-Augusti sen lisäksi v. 1200 eroitti Maisterit ja oppilaiset Pariisissa kaupungin maallisen hallituksen alta laskien heidät Tuomiokapitulon valtaan ja tuomioon, niin tämä kirkollinen valta opetuksen asioissa näytti olevan rajaton. Mutta tämä valta pian osoitti niin tylyjä tapoja, että opettajain täytyi yhdistää voimansa sitä vastustaaksensa. He kääntyivät paavi Innocentio III:nnen tykö, ja tämä vv. 1208 ja 1209 antoi heille oikeuden yhtyä lailliseksi yhdyskunnaksi omilla etu-oikeuksilla, säännöillä ja hallitus-menoilla. Näin syntyi Pariisin Yliopisto (Studium Parisiense, Universitas Parisiensis), eikä aikaakaan ennenkuin se melkein täydellisesti oli erinnyt kirkollisen vallan alta. Kaikkien ensiksi onnistui Taidetten tiedekunta (Facultas Artium, Artistae) päästä itsenäiseen tilaan. Notre-Dame'n kansleri tosin vastakin antoi opettamisen lupaa, mutta saman oikeuden Genoveva-luostarinkin Kansleri saavutti Taidetten opettamista varten, ja itse Tiedekunta otti heidän päätöksensä vahvistettavaksi. Nämä Yliopiston sisälliset seikat muodostuivat muodostumistaan 13:nnen vuosisadan kuluessa.

Näin oli Pariisin mainio yliopisto syntynyt ja levittänyt alaansa kahden puolen sitä muinaista maantietä, joka Romalais-aioista asti oli Pikkusillasta kiertänyt kaakkoon ja etelään, seuraten nykyisiä katuja Rue Galande, Place Maubert ja Rue de la Montagne de S. Geneviève. Kaupungin muuri oli nyt jo siirretty toiselle puolelle Genovevan luostaria (nyk. Pantheon), sulkien koko entisen Latinais-seudun (Pays Latin) muinaisjäännöksinensä vanhan Lutetian äidillisiin helmoihin. Nämä paikat, missä Konstantino Suuri tai hänen isänsä oli rakentanut sen komean palatsin, jonka raunioita vielä vähän näkyy, ja missä kapinalliset legionit olivat huutanoet Julianon keisariksi, olivat nyt muuttaneet Korkean opin taistelutantereksi, ja joutuivat melkein kokonaan Yliopiston valtaan.

Oikeastansa Pariisin Yliopisto ei sisältänyt yhtä ainoata yhdys-kuntaa, vaan koko seitsemän kappaletta, jotka tavallisissa tapauksissa seisoivat vallan erillänsä. Nämä olivat: Jumaluus-opin tiedekunta, Lainopin tiedekunta (Facultas Decretorum), Lääke-opin tiedekunta, ja Taidetten tiedekunnan neljä Kansakuntaa. Näistä Lainopin ja Lääkeopin tiedekunnat olivat kovin vähäpätöisiä, mutta muut sitä mahtavammat. Jumaluus-opin tiedekunta ei kuitenkaan lie ylipäänsä lukenut paljon enempää kuin 100 opistolaista, lukematta ne jotka kuuluivat kerjääjämunkkien veljyyteen; mutta Taidetten tiedekunnassa näyttää opistolaisten lukumäärä nousseen melkein 900:aan, nimittäin Ranskalais-kansakunnassa noin 400, Pikardialais- ja Normandialais-kansakunnissa lähes 200 kummassakin, ja Englantilaisessa kansakunnassa noin 60. Lisäksi tekivät Bakkalariotkin melkoisen lukumäärän, Jumaluus-tiedekunnassa noin 70, mutta Taidetten tiedekunnassa arviolta 270. Hallitus ei täällä niinkuin Bolognassa ollut Opistolaisten käsissä; sillä nämä pysyivät ala-ikäisyyden arvossa (in statu pupillari) siihen asti kun olivat Maistereiksi tulleet. Ainoastaan Maisterit, sekä ne jotka luentoja pitivät (Regentes), että nekin jotka eivät pitäneet luentoja (Non-regentes), saivat kansakunnan tiedekunnan asioissa olla osalliset. Regentiä näyttää olleen ylipäänsä: Ranskalais-osakunnassa 60, Pikardialais- ja Normandialais-kansakunnissa 25 kummassakin ja Englantilaisessa 11, tai niillä paikoin. Jumaluus-opin Regentimaisterit näyttävät nousseen noin 40:een. Nämä numerot eivät anna mitään tarkkaa määrää, mutta osoittavat edes jonkin-moisesti Tiedekuntien ja Kansakuntien keskinäistä suuruutta. (Ks. Thurot, de l'organis. de l'Univ. de Paris. sivv. 41, 92, 136, 139 (additions, siv. 3, 4). Hän arvelee opettajat ja oppilaiset yhteensä 1700:ksi.)

Jumaluus-opin, La'in-opin ja Lääke-opin tiedekunnat valitsivat kukin esimiehensä (Syndicus Jumaluus-opillisessa, Decanus muissa tiedekunnissa) vuodeksi tai kahdeksi vuodeksi, mutta kukin kansakunta valitsi joka kuukaudelta Prokuratorin, joka kuitenkin saattoi tulla jatketuksi. Paitsi sitä oli kullakin kansakunnalla rahavartiansa, joka ainakin Englantilaisessa kansakunnassa valittiin joka vuosi Matheuksen päivänä (Syysk. 21 p.). Kukin kansakunta toimitti ja voimissa piti omat koulunsa eli luku-salinsa, teki itsellensä omat säännöt, hallitsi omat raha-asiansa ja palveli erinäisiä suojelus-pyhiä. Mutta yhteisiäkin asioita oli heillä joitakuita, esm. Taidetten tiedekunnan etu-oikeudet ja ne seikat jotka koskivat Licentiati- ja Maisteri-arvoihin. Näissä tiloissa kaikki kansakunnat olivat yhteisenä tiedekuntana ja valitsivat yhteisen esimiehen, joka kutsuttiin Rehtoriksi. Rehtori, jonka virka ensiaikoina kesti ainoastaan kuukauden mutta sitten aina kolme kuukautta, asetettiin sillä lailla, että jokainen kansakunta määräsi valitsija-miehensä (Intrans) ja nämä neljä valitsivat tähän ylimmäiseen virkaan jonkun Maisterin Taidetten tiedekunnasta. Kun Taidetten tiedekunta yhteisissä asioissaan neuvoa piti, niin kukin kansakunta keskusteli erinänsä ja antoi Prokuratorinsa kautta äänensä, mutta Rehtoripa nämä neljä ääntä yhteen sovitti. Tästä näkyy, että koko Taidetten tiedekunta ei ollut mikään yhdyskunta vaan ainoastaan liittokunta. Mutta Taidetten tiedekunnan Rehtori oli myöskin koko Yliopiston esimies. Tämä etevyys tuli arvattavasti siitä, että Taidetten tiedekunta oli Yliopiston alkuperäisin ja lukusin osa ja kaikkien ensiksi oli vapautunut kirkollisen vallan alta. Rehtori siis oli Pariisin kaupungin mahtavia ja koko Yliopiston edusmies. Kun kaikkien Tiedekuntien ja kansakuntien yhteisiä asioita oli keskusteleminen, niin Taidetten tiedekunnan Pedelli kulki kutsumassa muutkin Tiedekunnat kokoon, tätä käskyä kansakunnat ja Tiedekunnat noudattivat. Rehtori esitti keskusteltavan asian ja nyt kaikki seitsemän yhdyskuntaa lähtivät eriksensä päättelemään. Päätettyänsä antoivat kukin äänensä Prokuratorien ja Dekanien kautta, ja nämä seitsemän ääntä sovitti Rehtori yhteen. Mutta yhdyskuntien itsenäisyys oli kuitenkin niin suuri, että valttämattömästi vaadittiin äänten yksmielisyys, jos päätöstä piti tuleman. Sama vaatimus oli Taidetton tiedekunnankin päätöksissä ja pöytäkirjoissa luetaan alinomaa, ett'ei muka yksikään ainoa vastustanut (nemine penitus reclamante).

Joka nykyaikoina ajattelee Yliopistoa, se näkee hengissänsä komeita rakennuksia, missä kruunun palkkaamat opettajat toimittavat virkansa kruunun tekemien asetusten johdosta. Ei mitään semmoista löytynyt tässä muinaisessa Pariisin Studiossa. Opettajat saivat määrätyn maksonsa kultakin oppilaiselta ja saattoivat sen ohessa nauttia tulot jostakusta kirkollisesta virasta kotiseuduillaan. Lisäksi jokainen kansakunta jakoi muutamissa vuotisissa tiloissa jonkun rahasumman Regenti-maistereillensa. Joka vuosi ne Maisterit, jotka tahtoivat opettamaan ruveta, pyysivät kansankunnaltaan kukin koulunsa eli lukusalinsa. Nämä Taidetten tiedekunnan koulut olivat melkein kaikki Pahnakadun varsilla (vicus Straminis, rue du Fouarre), jonka suut vuodelta 1403 alkaen olivat suljetut salvoilla, ett'ei ajokalut pääsisi oppiharjoituksia häiritsemään. Erinäinen vartia (claviger) avasi ja sulki nämä salvat, mutta kaikkien koulujen avaimet taas Ranskalais-kansakunnan Pedelli säilytti. Koulujen sisustus oli mitä halvinta olla taitaa. Perässä seisoi matalan lavan päällä pulpetti ja istuin, jossa Maisteri istui, puetettuna mustaan kauhtanaan, jonka päähine oli vuorattu oravinahoilla (cum caputio fourrato de minutis variis). Mutta oppilaiset istuivat itse permannoilla, jotka tavallisesti peitettiin oljilla tai ruohoilla. Tämä nuorukaisten alhainen asema pidettiin itse opetukselle niin tärkeänä, että kun aiottaisin oli ruvettu penkkiä toimittamaan, kaksi kardinalia eri aioilla (1366 ja 1452) katsoivat tarpeelliseksi kieltää tämmöisen ylöllisyyden, joka vain muka ylpeyttä synnyttäisi, — ja samate Suomenkin kouluissa, joihin samaa vahingollista tapaa näkyy siirtyneen, veisattiin valitusta:

"En quondam timuistis magistros, dum sedistis vos in pulveribus"; —
suomeksi:

Kas, muinoin eli nöyryys, kun vielä, selkä köyryss', pahnoissa istuttiin.

Pahnat myytiin itse koulu-kadulla, joka arvattavasti siitä oli saanut nimensäkin. Mikä tämmöisten kontujen komeus saattoi olla, on helppo ajatella. Joka 19:nnellä vuosisadalla katselee Sorbonnen lukusaleja, havaitsee kenties, että siivon puolesta muinaiset tavat eivät ole kokonaan hävinneet. Itse rakennukset olivat arvattavasti yhtä halpa-muotoiset kuin sisustuskin. Ainoastaan suuremmat kollegiot, jotka olivat yksityisten kustannuksella rakennetut varsinkin Jumaluus-oppilaisten asunto- ja oppi-paikoiksi, sekä luostarit ja kirkot, joita jo löytyi koko joukko täällä Genoveva-vuoren ja Seine-virran välillä, lienevät tarjonneet komeampaa ulkomuotoa ja avarampia saleja. Näissä luostareissa ja kollegioissa pidettiin tavallisesti kaikki suuremmat yliopistolliset kokoukset ja juhlat. Kun koko Yliopisto tuli yhteen, oli kokous-paikkana Pyhän Mathurinon luostari lähellä niitä Romalais-kylpyhnoneen jäänöksiä, joiden päälle Cluny'n abboti myöhemmin rakensi komean asuntonsa. Taidetten tiedekunta kokoontui joko samassa luostarissa tai Juliano-köyhän kirkossa (S:t Julien-le-Pauvre) lähellä Pikkusiltaa; ja samate osakuntienkin kokoukset tapahtuivat mainituissa paikoissa tai milloin missäkin.

Luonnollista on, että tavat ja menot kantoivat sitä jumalista muotoa, joka on keskiaialle niin omituinen. Kollegioissa, joiden asujamet seisoivat ankarien, vaikka usein rikottujen sääntöjen alla, löytyi tavallisesti omat kappelit, joissa jumalan-palvelusta vietettiin. Kansakunnat ja Tiedekunnat taas viettivät useita erinäisiä juhlia vuoteensa, messuilla ja muilla katolisilla menoilla. Niinpä esm. Kynttilänpäivä (Dies Purificationis), sekä Katrinan ja Nikolaon päivät (Marrask. 25 ja Jouluk. 6 pp.) olivat semmoisia juhlia, joissa jumalanpalveluksen jälkeen jaettiin kansakunnan kassasta rahaa Regenti-maistereille. Samalla lailla kukin kansakunta kunnioitti myöskin erityistä suojeluspyhäänsä, joka Englantin kansakunnassa näkyy olleen pyhä Edmund, eräs Cambridge'n entinen pispa. Että nämä kirkolliset juhlamenot olivat loistavia ja sen aian raha-arvon suhteen tyyriitäkin näemme kansakunnan tilikirjoista; sillä paljastansa vaksikynttiiöihin kulutettiin toisinaan noin kahdeksan-kolmatta solidoa, eli, lähes yhtä paljon kuin tavallisen varakas opistolainen kulutti kuukautiseen elatukseensa. Mutta emme kuitenkaan saa luulla, että tämä jumalisuuden muoto istui aivan syvässä. Messun ja muiden kokoustensa jälkeen meni koko kansakunta, s.t.s. Maisterit ja olletikkin Regenti-maisterit, tavallisesti kapakkaan, jossa syötiin suuhunsa ja juotiin sydämmeensä, mitä kansakunnan kassaan oli jälille jäänyt. Näissä kassoissa ei koskaan tehty mitään säästöä, vaan useammin rahavartia sai itse lisätä omasta kukkarostaan. (Se on tästä yhdyskuntien köyhyydestä kuin Crevier (IV 54) sanoo: "La doctrine et la vertu, voilà leurs richesses". Kauniisti kyllä!) Yhteisistä asioista valitettavasti ei pidetty suurta huolta, vaikka taas kansakunnan pidoissa uskollisesti saapuvilla oltiin. V. 1417 täytyi Englantilais-kansakunnan päättää, että ne Maisterit, jotka eivät tulisi kokoukseen, eivät myöskään saisi kokouksen jälkeen kapakkaan tulla; oli muka havaittu, että edelliseen paikkaan kokoontui vain 4 tai 5, mutta jälkimäiseen 30 (Thurot, main. kirj., siv. 32.). Paitsi näitä kansakunnallisia pitoja löytyi muutoinkin runsaasti tilaisuutta juominkeihin. Uudet Maisterit tekivät vanhoille Maistereille tuliais-pitonsa (pro jucundo adventu) ja samalla lailla opistolaistenkin joukossa nuo vasta-tulleet "kelta-nokat" (becs jaunes. bejauni, joista Virsikirjammekin N:o 267 tietää veisata: "Beanit nyt elävät ilkiäst") olivat pakotetut laittamaan täysi-sulkaisille toverilleen hupainen iltanen (bejaunium). Ylipäänsä sekä opettajat että oppilaiset rakastivat paljon kapakoita, mutta riitaantuivat usein hinnasta kapakoitsijan kanssa. Aian tavat olivat meteliset ja Englantilais-kausakunnan jäsenet kuuluu olleen enemmin kuin muut taipuvaisia kahakoihin ja juopumukseen. Koko Taidetten tiedekunnassa, missä itse opettajat iältänsä olivat melkein samalla tasalla kuin oppilaisetkin ja edelliset usein tavattiin osallisina jälkimäisten vallattomuuksissa, oli aina yltäkyllin meteliä ja melua. Mutta myös Jumaluus-opinkin arvolliset herrat eivät suinkaan olleet vilppiä vailla. Näin asian ollessa, ei suinkaan syyttä laulettu:

"Madame la Haute science à Paris s'en vint, ce me semble, Boire les vins de son celier"; —
se on:

Rouva Korkia-oppisuus Käypi
Pariisiss' asioitaan: —
Juomassa viinit kellaristaan.

Luonnollista on, että Yliopisto usein kyllä riitaantui kaupungin hallituksen kanssa niiden häiriö-tekojen tähden, joita Yliopiston jäsenet tai alamaiset harjoittivat. Yliopiston etuoikeuksia oli sekin, että kaupungin vouti (prevôt) ei saanut ketään siihen kuuluvaa miestä rangaista; mutta tätä sääntöä ei aina voitu noudattaa. Tästäpä ankaria riitoja. Sattui esm. tapahtumaan, että opistolainen oli pannut palvelijansa viiniä hakemaan. Tämä riitaantui kapakoitsijan kanssa hinnasta ja sai selkäänsä. Sen kuultua, hänen isäntänsä suuttuu silmättömäksi, kokoilee muita toveriaan ja nyt mennään miehissä kapakkaan, missä pöydät ja penkit särjetään ja itse kapakoitsijaa piestään hengettömäksi. Naapurit rientävät avuksi. Prevôti tulee sotamiehineen; — aljetaan piirittää pahantekijäin asuntoa. Viimein tappelun perästä, jossa muutamat kahden puolen ovat henkensä heittäneet, otetaan mokomat opilliset herrat voudin talteen. Mutta nyt yltyy koko Yliopisto; luennot tauotetaan, opettajat oppilaisineen uhkaavat jättää Pariisin hyvästi ja siirtyä muualle, missä muka heidän oikeuksiaan pidetään paremmassa arvossa. Tästäkös Pariisille ahdinkoa; sovintoa ruvetaan hieromaan ja asian loppu on se, että pahantekijät jätetään Yliopiston tuomion alle, missä pääsevät vitsoilla, kun olisivat ansainneet hirsipuun.

Oli tapa sanoa, että moni joka Pariisiin lähti hakemaan seitsemän taidetta, ei löytänyt kuin seitsemän kuoleman-syntiä, ja että Pariisi oli sukkela pyytämään sieluja pauloihinsa. Mutta kaiken sen ohessa oli Pariisi kuitenkin korkean opin pää-pesä, ja siitä syystä sinne yhä tulvasi nuorukaisia kaukaisimmista maista. Siihen aikaan ei vielä tietty mitään nyky-aian kulkuneuvoista ja posti-laitoksista, ja kaukaisuudet siitä syystä olivat vielä suuremmat, kuin mitä ne matkamitan tähden olisivat olleet. Tosin kansakunnat valitsivat itsellensä Pariisin porvarien seasta lähettäjöitä, joiden piti toimittaman kaikki lähetettävät opistolaisten ja heidän kotimaidensa välillä; mutta epäillä täytyy, ulottuiko tämä lähetys-toimi niin kauas kuin Suomenmaahan saakka. Luultavaa on, että Turun ja Hansa-kaupunkien välillä lähetys-toimi valvottiin Suomesta päin, ja että ainoastaan loppumatka oli Pariisilaisten lähettäjäin holhottavana.

Mutta jos Pariisin kaukaisuus ja Pariisin tavatkin näytti estävän Suomalaista sinne tulemasta, niin Pariisin omituinen surkea tila juuri Olavi Maununpoian aikaan oli kolmantena kammona, eikä suinkaan vähimpänä. Meidän täytyy itse aineemmekin tähden poiketa katsastamaan tätä Ranskan surkeutta näinä vuosina.

V.

Ranskanmaan kärsimykset ja Pariisin surkeus.

Kansakuntien historiassa tapahtuu toisinaan, että kansallis-henki näyttää ikäänkuin paenneeksi ja ruumiin osat alkavat hajota katoovaisuuden omaksi. Kaikki kansalliset vitsaukset, tapain turmio ja varain menetys, ulkonainen sota ja sisällinen eripuraisuus, karttuvat tämmöisinä aikoina karttumistansa, Jumalan vihan kaikki maljat ovat silloin ikäänkuin vuodatetut maan yli, ja sen kansan viimeinen tuomio näyttää lähestyvän. Mutta silloin tapahtuu myöskin toisinaan, että kansallisuuden syvimmistä kätköistä kuohuu ylös joku ennen salattu elämän-lähde, joka vuodattaa uutta jäntevyyttä raukeneviin jäseniin. Semmoista esimerkkiä osoitti Ranskan maa ja kansa alkupuolella 15:ttä vuosisataa.

Minun ei tulo tässä kertoa tämän surkeuden synty ja moninaiset vaiheet, kuinka kuninkaallisen huoneen jäsenet olivat väijyneet toisiansa verisellä kostonhimolla, kuinka maan ylimykset ja itse kansakin näissä riidoissa olivat hävittäneet toisiansa ryöstöllä ja murhalla, ja kuinka vihdoin valtakunta oli heitetty muukalaisten saaliiksi, jotka muukalaiset sittenkin osasivat paremmin ja järjellisemmin hallita kuin maan oikeat isännät. Mutta muukalainen hallitus on aina kansallisen vapauden surma, ja tällä onnettomalla aialla, jolloin Olavi Maununpoika Ranskaan tuli, tuskin enää löytyikään Ranskanvaltaa. Pariisissa ja koko Pohjois-Ranskassa vallitsivat Englantilaiset, aseiden oikeudella ja kuninkaallisen lapsen Henrikki VI:nnen nimellä, jonka nerokas setä, Bedford'in herttua, taitavalla kädellä ohjasi Englannin asiat mannermaalla. Tämän Englannin herruuden liittolaisena seisoi Ranskan mahtavin vasalli, Burgund'in herttua, joka isänsä murhan tähden oli yltynyt leppymättömään vihaan valtakunnan oikeata perillistä vastaan. Tämä valtaperillinen taas, Kaarlo VII, oli tosin vielä herrana etelä-puolella Loire'a, mutta häntä itseänsä hallitsi kehno, keskenään kapinoitseva, mielittelijä-joukko ja hänen sydämmessään näkyy asuneen tylstyttäväinen epä-luulo omaa la'illista syntyänsä vastaan. Näin rikki-raadellussa maassa kesti sota yhä vuosikaudet, ei tarkka ja järjestetty sota, jonka perästä rauhaa jos jommoistakin olisi ollut odotettavana, vaan hajallinen ja näännyttävä sissi-sota, joka riudutti maan voimat niinkuin auttamaton hivutus-tauti. Vihdoinpa Bedfordin herttua loppu-vuodelta 1428 näytti aikovan viimeisellä iskulla lopettaa Ranskalta hengen ja kärsimiset. Hänen sota-joukkonsa marssivat Loire'a vastaan ja pian oli Orleansin kaupunki suljettu ankaralla piirityksellä.

Silloin tuli pelastus arvaamattomalla, ihmeenkaltaisella tavalla. Koko kansakunnassa tapahtui paraikaa joku mahtava hengellinen pöyristys. Jokainen tunsi ja tiesi, että isänmaan viimeistä onnea ratkaistiin, mutta inhimillistä apua ei kukaan enää toivonut, ainoastaan ylen-luonnollisesta avusta odotettiin pelastusta. Yli koko maan, myös Englantilaisten valitsemassa osassa oli alkanut syntyä hengellisiä heräyksiä, ja itse Pariisissa pidettiin taivas-alla katumus-saarnoja. Sen ohessa ihmisten sielut riehuivat ennustuksista ja aaveista. Kansallis-henki ikäänkuin kokosi kaiken kimmonsa, näyttääkseen että vielä elon-voimaa oli jälillä.

Tämä kansallis-henki oli vihdoinkin löytänyt väli-kappaleensa. Eräässä maa-kylässä Champagnen maakunnassa, Ranskan valtakunnan äärimmäisellä rajalla, eli tätä nykyä 17 vuotias talonpoikainen tyttö, Johanna Darc, jota henget ja näyt jo aikoja olivat kehoitelleet lähtemään isänmaata pelastamaan. Vihdoin ei enää oma ujous eikä ominaisten rukoukset voineet estää häntä tottelemasta ääniänsä. Hän tiesi muka olevansa Jumalan valitsema neitsyt, Ranskan pelastaja, ja hän lähti. Maaliskuussa 1429 hän tapasi kuninkaan Chinon'issa, ja kaksi kuukautta myöhemmin hän oli vapauttanut Orleans'in. Tämän perästä oli Englantilaisten onni Ranskassa kukistunut. Orleansin neitsyt (la Pucelle d'Orleans) oli luvannut karkoittaa muukalaiset pois koko Ranskanmaasta, ja häntä vastaan eivät taitavimmat sotapäälliköt mitään voineet. Sortuneen kansan luottamus oli uudesta herännyt, ja urhollisuus sen ohessa. Koko Ranska ajatteli samoin kuin sen pelastaja-neiti: "soturien tulee tapella ja Jumala antaa voiton".

Vuoden päivät johdatti Orleans'in neitsyt Ranskan vapauttamista. Kuningas ja kuninkaan kehnot neuvon-antajat jo alkoivat kyllästyä tähän avun-tekijään, jota sotaväki ja kansa seurasi innostuneella kunnioituksella. Silloin tapahtui, että Johanna Darc v. 1430 Toukokuussa joutui Compiegnen edustalla vihollisten valtaan ja vietiin jonkun aian perästä Rouen'iin tutkittavaksi. Se hengellinen oikeus, joka tämän tutkinnon toimitti, kantaa hyvin tunnetun nimen. Se oli Pyhä Inqvisitioni, tuo kaikista ihmisellisistä laitoksista hirmuisin, joka jumalisuuden varjolla niin epälukuisia julmuuksia on harjoittanut. Tuomareina istui tällä kertaa Ranskan etevimpiä hengellisiä miehiä, ja itse Pariisin Yliopisto suostui ja kehoitti tuomioon. Mutta "La Pucelle", Ranskan pelastaja, tuomittiin uskon-hylkynä. kapinoitsijana ja noitana hyljättäväksi kirkon helmoista, ja poltettiin elävänä Toukok. 30 p. 1431.

Vaan se henki, minkä sankari-neitsyt oli herättänyt kansassa, ei ollut sillä kuoletettu. Tosin ei vapauttamisen työ enää edistynyt semmoisella nopeudella kuin Neitsyen johdattaessa, mutta askel askeleelta täytyi Englantilaisten peräytyä. Kuitenkin pysyi Pariisi ja sen Yliopisto vielä viisi vuotta Englannin vallassa. Tämä väli näyttää olleen Yliopistolle kääntymyksen ja katumuksen aika, ja ilomme on nähdä maamiehemmekin osallisena tässä uudistuksen toimessa. Että hän sitä vastoin olisi jotakin osaa ottanut Neitsyen kuolemaan, en ole saattannt keksiä. Arvattavasti hän silloin vielä oli liian vähäpätöinen jäsen tässä korkea-oppisessa seuruudessa, ja oikeastansa ainoastaan Jumaluus-opin ja Lain-opin tiede-kunnat olivat mainitussa asiassa antaneet lausetta, vaikka koko "armas Yliopisto" (alma Universitas) oli tavallisuutta myöten tehnyt Rehtorin kautta muka yksimielisen päätöksen.

Ja samatekkuin Yliopistossa ennätti itse Pariisin kaupungissakin mielet näinä viitenä vuotena puhdistua. Tällä Ranskan sydämmellä ei suinkaan ollut vähin osallisuus Ranskan hairahduksissa, mutta nyt se myöskin oli kantanut osansa kärsimyksistä. Toista kymmentä vuotta oli Pariisi nyt ollut Englantilaisten vallassa. Tosin oli sisällisten lahkokuntain vihat sill'aikaa ennättäneet unohtua, mutta kaupunki ei saannt takasin iloista muotoansa ja voimiansa muukalaisten hallituksen alla. Huoneet monessa paikoin seisoivat tyhjinä ja kukistumaisillaan, ruoho kasvoi katuloilla, nälkä tuon-tuostakin raivosi jääneessä väestössä ja sudet söivät ihmisiä itse muurien sisä-puolelta. Surkeuden esimerkkiä oli sekin yksi, että eräs asetus v. 1429 vähensi kapakkojen lukumäärän 60:sta 34:ksi. Ilot ja hullutukset saivat jäädä unohduksiin, ja "Aasi-juhlan" tai "Hulluin-laivan" siassa nyt näyteltiin "Kuoleman-tanssia" (Danse Macabre), joka näytti kuvailevan aian onnettomuutta:

"Morto nihil melius; vita nil pejus iniqua".

Ei parempaa kuin kuolema, eik' elämää poloisempaa.

Ihmekö siis, että Pariisi hartaalla halulla alkoi kääntyä takasin omaan kansalliseen hallitukseensa, ja kaupunki niinkuin Yliopistokin syyttivät ainoastaan erästä Englantilaista lahkokuntaa entisistä teoistaan. Taidetten tiedekunnan Englantilaisessa kansakunnassa, johon Suomalaiset kuuluivat, tapaamme selvän todistuksen aian muuttumisesta.

Jo v. 1376 oli tämä kansakunta päättänyt pyytää kuninkaalta saadaksensa muuttaa nimensä, koska ainoastaan vähin osa sen jäsenistä enää olivat Englantilaisia. Tästä päätöksestä ei silloin näy syntyneen mitään (Ks. Crevier IV, siv. 74.). Mutta Toukokuusta lähtien v. 1431, siis samalla aikaa kuin Orleans'in Neitsyt surmattiin, alkaa kansakunnan pöytä- ja tilikirjoissa näkyä nimi: Saksalainen kansakunta (natio Almaniae, la nacion dalemaigne). Molemmat nimet käytettiin vielä jonkun aikaa vaihetellen; mutta kun kerran Ranskan valta vihdoin oli perinyt takasin vanhan pää-kaupunkinsa, hävisi nimi: Englantilainen kansakunta (natio Anglicana), ennen pitkää. Tulen vielä kertomaan, kuinka Englantilaiset vihdoin ajettiin Pariisista ja kuinka kaupunki ja yliopisto tekivät sovintonsa oikean kuninkaansa kanssa. Tässä toimessa tapaamme Olavi Maununpoian Yliopiston lähettiläiden joukossa. Mutta ensin tulee minun mainita, mitä tointa hän sitä ennen oli oppineessa seuruudessaan pitänyt. Sillä enin osa hänen vaikutustaan sattuu siihen surkeaan aikakauteen, jonka yleistä luonnetta tässä olen kokenut kertoa.

VI.

Olavi Maununpoika Pariisissa.

Niin yksityisistä asioista, kuin erään muukalaisen maisterin vaikutuksesta Pariisin opistossa, emme tosin saa odottaa paljon muistoa säilyneeksi; kun muutamia kertoja tapaamme hänen nimensä mainittuna kansakunnan pöytä- ja tili-kirjoissa taikka lueteltuna Yliopiston Rehtorien joukossa, täytyy enimmästi tytyä näihin kuiviin ilmoituksiin.

Niinkuin jo on puhuttu, valitsi jokainen kansakunta joka kuukaudeksi prokuratorinsa, mutta vuoden aiaksi Rahavartiansa, ja nämä virat siis rippuivat kansakunnan yksityisestä luottamuksesta. Sitä vastoin kaikki kansakunnat yhteisesti valitsivat Yliopiston Rehtorin kolmeksi kuukaudeksi ja tämä vaali tapahtui seuraavalla tavalla. Kukin kansakunta määräsi yhden valitsijan, joka kutsuttiin Intrans, ja kaikki valitsijat tulivat yhteen Pyhän Julianon kirkossa tai jossakin muussa kokouspaikassa toimittamaan varsinaisen Rehtorin-vaalin. Näin tapahtui neljästi vuoteensa, tavallisesti Maalisk. 24, Kesäk. 23, Lokak. 10 ja Jouluk. 16 pp. Kuinka arvollisena tämä virka pidettiin, voimme arvata niistä monituisista riidoista, joita vaali toisinaan synnytti; sillä joskus tapahtui, että torasta syntyi tappelu, ja että Yliopisto muutamat päivät pysyi "kaksi-päisenä", kun kansakunnat jakaantuivat kahden Rehtorin välillä. Mutta kun kansakunnat oikein olivat sopineet vaalista, niin tämä Taidetten tiedekunnan valitsema Rehtori oli koko Yliopiston esimies ja puheenjohtaja, joka kaikissa juhla-tiloissa sai siansa Kardinaalien rinnalla ja Parlamentti-neuvosten edellä.

V. 1432, Jouluk. 15 p., valittiin Yliopiston Rehtoriksi: "Olavi Mannunpoika Englannin kansakunnasta" (Ks. Bulaeus, V siv. 921: "Olauus Magni Angl. Nat… 15 Dec. 1432".), ja hänen virkansa kesti seuraavan Maalisk. 24 päivään, jolloin taas toinen tuli siaan. Että tämä mies ei ole mikään muu kuin puheen-alainen Suomalainen, on epäilemätöntä. Englannin kansakunta ei ollot niin suuri, että kaksi sen-nimistä yhtaikaa olisi voinut siinä löytyä, ja jos semmoinen seikka olisikin sattunut, olisi silloin luultavasti meille säilynyt Olavi Maununpoian sukunimi, jota nyt ei tavata missään, ei kotimaisissa eikä ulkomaisissa lähteissä. [Merkillistä on, että hän näyttää käyttäneen nimen: "Magni eli Maununpoika", sukunimen asemesta, niin että toisinaan allekirjoitti ainoastaan: "Magnj". — Ranskaksi kirjoitettiin hänen nimensä: "Maistre Olawa Magni". — W.G. Lagus'en arvata (Finska Adelns gods, siv. 72), olisi hänen isänsä ollut eräs Magnus Diekn "aff Rungo", mutta senlaista miestä ei muualta tavata.]

V. 1433 Maaliskuussa oli maanmiehemme erinnyt lyhyesti kunniastaan ja näyttää nyt lähteneen kotimaahan; sillä Toukok. 19 p. hän tavataan Suomessa, talous-asioitansa järjestämässä. Hän silloin nimittää itsensä "kirkko-papiksi Kyrksletissä" (Ks. Porthan, Chron. Ep. siv. 531) josta näemme, että hänellä nyt jo oli kirkollinen virka, jonka saatavat sai nauttia eläkkeeksensä sillä aikaa kun tieteilemisensä kestäisi ulkomailla. Sinne hän jo pian palasikin ja tavataan ainakin Marraskuussa samana vuonna Pariisissa, missä kansakunta hänen valitsi Prokuratorikseen.

Tämmöinen vaali tapahtui eri kansakunnissa ja eri aikakausina vähän eri tavalla, milloin koko kansakunnan yhteisellä äänestyksellä (capitatium), milloin taas niin, että kukin maakunta, johon kansakanta jakaantui, antoi yhden äänen vaalissa, taikkapa myös vuorotellen määräsi omista jäsenistään Prokuratorin. Niinpä myös Englandtilainen kansakanta ennen v. 1331 oli ollut jaettuna kahteen maakuntaan (provinciae), joista toinen käsitti varsinaiset Englantilaiset, toinen kaikki muut eli yksitoista valtakuntaa. Kumpikin näistä oli vuorostansa antanut kansakunnalle Prokuratorin. Mutta koska tällä tavoin liian suuri etu oli Englannin-sukuisilla, hävitettiin tämä kahtiajako ja vaali muutettiin yhteiseksi. Sittemmin tosin taas mainitaan toinen jako kolmeen maakuntaan: Ylisten, Alisten ja Saarelaisten (Altorum, Bassorum et Insularium), mutta tämäkin lienee Olavi Maununpoian aikana jo ollut tauotettu, eikä ainakaan koskenut Prokuratorin vaaliin (Ks. Thurot, sivv. 20, 22; Bulaeus V, siv. 865.).

"Marraskuun 18 p. (in octava Sancti Martini) v. 1433, kokoontui kunnioitettava Englannin kansakunta Pyhän Mathurinon tykönä kahta asiaa varten, ensin valitsemaan Prokuratorin ja toiseksi anomusten ja loukkausten tähden (super supplicationibus et injuriis). Valittiin yksimielisesti Prokuratoriksi Maisteri 'Olauus Magnj', joka anoi että toimituksissaan hänelle kansakunta tahtoisi olla avullinen, puolustavainen ja suosiollinen, johon myönnyttiin. Samaten Maisteri Albert Worden [Tämä oli Utrektin hiippakunnasta (Trajectensis dioecesis) ja kutsutaan muutoin 'natus de Campis'], entinen Prokuratori anoi, että häntä pidettäisiin otollisena, suosittuna ja hyväksittynä (gratus, avoatus et recommendatus); siihenkin anomukseen suostuttiin".

Näin luetaan Euglannin kansakunnan pöytäkirjassa. Että tässä mainittu "Olauus Magnj" on juuri kansalaisemme Olavi Mannunpoika, emme ensinkään tarvitse epäillä; silla päälläkirjoituksena seisoo: "Procuratio M. Olauj Magnj de regno Suecie Civitatis aboensis" s.o. "Kuinka Prokuratoriksi valittiin Maist. Olavi Maununpoika Ruotsin valtakunnasta, Turun kaupungista".

Tässä virassaan tuli hän nyt pysymään yhtämittaa vähintäin seitsemän kuukautta; sillä hänen vaalinsa uudistettiin kuukausi kuukaudelta Kesäkuuhun asti. Syksyllä 1434 hänen taas tapaamme samassa virassa ainakin Syyskuussa ja Lokakuussa. Täydellisiä luetteloita kunkin kuukauden vaalista ei anna pöytäkirjat, emmekä siis voi tietää oliko hänen Prokuratori-virkansa välilläkin kestänyt.

Mutta nyt oli hän Matheus'en päivänä (Syysk. 21 p.) 1434 valittu myöskin kansakunnan Receptoriksi eli rahavartiaksi, ja otti entiseltä rahavartialta Albert Worden'ilta vastaan kirjat ja avaimet. Rahaa ei ollut vastaan otettavaa mitään; päin-vastoin. jäi kansakunta Wordenille velkaa 2 frankia [Franki (francus) sisälsi 16 solidoa. Tavallisesti kuitenkin luettiin libroja; jokainen libra sisälsi 20 solidoa.]

Olemme jo ennen nähneet, mistä kansakunnan rahasto kokosi varansa ja mihinkä ne kulutettiin. Tavallisimmat kulut olivat: Regenti-maisterien saatavat (distributiones), joista luultavasti joku isompi osue luopui Prokuratorille ("domino Procuratori pro jure consueto"), — Pedellien palkat ("duobus Bedellis"), muutamien juhlapäivien viettämiset ja kansakunnan pito-ateriat ("pro prandio nationis"). Juhlapäivät tulivat toisinaan hyvinkin tyyriiksi kansakunnalle. Eräs ruoka-kauppias (espicier) antoi Olavi Maununpoialle kuitin 27 solidosta ja 2 denariosta, jotka maksettiin niistä maalatuista vaksi-kynttilöistä. mitkä kansakunta oli käyttänyt Kynttilänpäivän viettämisessä ("pour le jour de la purification"). Samaten Pyhän Edmundinkin juhlana polteltiin kynttilöitä ja soittoja (pro cercis et tedis). Lisäksi tuli semmoisissa tiloissa palkinnot veisaajoille ja urkuin-soittajalle, kirkon ja kynttiläjalkain puhdistaminen, y.m. Koko vuotinen kulu oli tavallisesti vähän kolmatta kymmentä "libraa", ja saalis töin-tuskin riitti tätä täyttämään. Niinpä nytkin kansakunta jäi Olavi Maununpoialle velkaa lähes kolme libraa.

V. 1435, Pyhän Matheus'en päivänä (Syysk. 21 p.) oli Olavi Maununpoika virkavuotensa täyttänyt ja hänen jälkeensä nyt taas valittiin Maisteri Albert Worden. Kansakunta oli pieni ja siitä ehkä saamme selittää sen, että samat miehet niin usein valittiin takaisin näihin luottamusvirkoihin. Niinpä Olavi Maununpoika jo kaksi päivää myöhemmin valittiin yksimielisesti Prokuratorin-virkaan, joka hänelle jatkettiin Lokak. 21 ja Marrask. 19 pp.

Mutta Jouluk. 16 p. 1435 oli taas kansakunta koolla Pyhän Juliano-Köyhän tykönä, valitaksensa toista Prokuratoria siaan; sillä maisteri Olavi Maunnnpoika oli samana päivänä kuin hänen virkansa viimein jatkettiin, siis Marrask. 19 p., valittu koko Yliopiston Rehtoriksi, eikä siis sill'aikaa voinut olla yksityisen kansakunnan Prokuratorina. Siaan valittiin Maisteri Robert Esschench Zwollista Utrechtin hiippakuntaa.

Siis nyt maamiehemme jo toisen kerran oli päässyt Yliopiston korkeimpaan kunnia-virkaan, ja toisen kerran luemme Rehtori-luettelossa: "Olavi Maununpoika Englannin kansakunnasta" [Ks. Bulaus, V siv. 921: "Olauus Magnus Angl. Nat… 16 Nou. 1435". — Tässä on kaksi virhettä: 1:ksi, seisoo Magnus, pitää oleman Magni. Niinpä seisookin Bulaeus'en aineistossa (V:nnen osan lopussa): "Olauus Magni Rector Universitatis an. 1435"; — 2:ksi, pitää "16 Nou." luultavasti oleman "19 Nou."; sillä kansakunnan pöytäkirjat ovat epäilemättä tässä kohden luotettavammat.] Mistä syystä häntä oli valittu jo kuukautta ennen tavallista aikaa, ei ole selitetty, lieköhän sitten hänen edeltäjänsä Pikadialainen Johannes de Courcellis kesken virka-aikaansa kuollut, vai lähtenyt pois Yliopistosta. Olkoon miten oli, niin Olavi Maununpoian Rehtorinvirka tällä tavoin tuli kestämään vähän viidettä kuukautta.

Tästä toimesta hän ei vielä ollut vapaa, kun kansakunta Maalisk. 18 p. 1436 teki hänen väliaikaiseksi rahaston-hoitajaksi Worden'in siaan, joka kansakunnalta lupaa pyysi matkalle lähteä. Kuukautta myöhemmin hän vielä näistäkin askareista temmattiin toiseen toimitukseen, joka tosiaan olikin paljoa painavampi ja paljoa enemmän taitoa kysyi. Tämä toimitus oli Yliopiston lähettäjäiset kuninkaan tykö, jotka nyt seurasivat aian valtiollisista seikoista. Ottakaamme vielä kerta nämä seikat silmän alle, niinkuin ne olivat alkuvuodella 1436.

Jo vuoden päivät oli Pariisi elänyt levottomassa toivon ja epätoivon vaiheessa. Sota yhä kesti ja Ranskan pääkaupunki oli vielä muukalaisten vallassa, mutta rauhan kaipaus alkoi jo luutua joka haaralla, jopa itse valtiastenkin neuvoissa. Burgundin herttua oli nyt vihdoinkin alkanut kallistua Ranskan puolelle, ja kun hän v. 1435 vietti pääsiäisen Pariisissa, rukoili häntä sekä Yliopisto että kaupunki, että hän, joka tässä kohden niin paljon voisi, ottaisi edistääksensä rauhan tointa. Tätä varten kokoontuikin Heinäkuussa sovittajia Arras'iin, mutta Englanti ei tahtonut suosiolla luopua siitä ihanasta valtakunnasta, jonka oli miekalla valloittanut. Kuitenkin tapaukset jo riensivät lopulle. Redford'in herttua, Englantilaisvallan todellinen pää, kuoli Syyskuussa, ja Burgundin herttua kohta sen jälkeen teki täydellisen sovinnon Ranskan kanssa. Vielä tärkeämpi asia oli kuitenkin se, että itse Kaarlo VII jo oli joutanut parempien neuvon-antajain valtaan. Nyt alkoi Ranskalaisuus herätä joka haaralla ja useat pikku kaupungit Pariisin lähistöillä tulivat Kaarlon-puolisten haltuun. Kohtapa näiden ja Pariisilaisten välillä syntyi salainen liitto.

Aamulla varhain, perjantaina pääsiäis-viikolia, Huhtik. 13 p., ilmaantui Ranskan sota-päällikkö Richemont pienen joukon kanssa etelä-puolella Pariisia. Porvarit hänelle avasivat Saint-Jacquesportin ja huudolla: "rauha, rauha! eläköön kuningas ja Burgundin herttua!" töytäsi ratsuväki kaupunkiin. Tässä oli jo porvaristo ennättänet lyödä Englantilaiset pakoon, jotta ainoastaan Bastille-linnoitus enää oli näiden vallassa. Sekin heitettiin 17 p.

Ilo oli ylinnä kaupungissa ja yliopistossa. Jälkimäinen päätti Huhlik. 20 p. tehdä juhlallisen saattovaelluksen, vaksi-kynttilät käsissä, Pyhän Katharinan luoksi Teinien-laaksossa (ad S. Catharinam de Valle Scholarium). Paljoa tärkeämpi oli sen päätös panna lähettiläitä jokaisesta tiedekunnasta ja kansakunnasta käymään kuninkaan puheilla. (Ks. Bulaeus, V siv. 435: "Solemnis Ambassiata de qualibet Natione et Facultate". Myös Englantilais-kansakunnan Pöytäkirjat, lehti 54, esisivulla. Että Yliopistolla tätä aikaa olisi ollut 4000 maisteria ja koululaista, kuten "le Bourgeois de Paris" vakuuttaa, ei ole oikein todennäköistä; ks. Thurot'in luvunlaskut ylempänä.) Totta puhuen, oli Pariisin Yliopistolla, tällä kuninkaan "nöyrimmällä tyttärellä", koko joukko anteeksi anottavia menneeltä rauhattomuuden aialta, ja lähettiläiden virka oli kyllä mureellinen, varsinkin sen kansakunnan puolesta, joka vielä kantoi Englantilais-nimen. Kansakunta valitsi Olavi Maununpoian, ja tämä seikka täydellisesti vahvistaa ylempänä lausutun luulon, että hänellä ei lie mitään osallisuutta ollut Johanna Darc'in tuomiossa; sillä arvattavaa on, että sen-karvaisia miehiä ei nykyiseen toimeen lähetetty. Hänen matka-rahaksensa annettiin 6 frankia ja 12 solidoa. Kuinka hän tämän uskotun toimensa täytti, ei erittäin mainita; mutta että lähettiläät suotuisesti otettiin vastaan ja heidän asiansa hyvin kävi, havaitsemme jo siitä, kun kuningas Toukokuussa vahvisti Yliopiston kaikki vanhat edut ja oikendet.

Kesän kuluessa v. 1436 emme taas keksi mitään jälkeä Olavi Maununpoiasta, mutta arvata sopii, että hän silloin uudesta kävi kotimaassaan. Tämä tosin on paljas arvelu, mutta saapi jonkun todennäköisyyden seuraavasta teko-asiasta. Syyskuun 24 p. hän taas ilmestyy Englannin kansakunnan pöytäkirjoissa. Kansakunta silloin on ko'olla Navarran kollegiossa ja valitsee — tiesi kuinka monennen kerran — Maisteri Olavi Maununpoian Prokuratorikseen. Mutta se ei enää ole paljastansa "Magister Olauus Magnj"; lisäksi liitetään jo uusi virkanimi, joka likemmin sitoo häntä kotimaahan ja on ensimäinen aste siihen Suomen kirkon hallitukseen, johon häntä jo arvattavasti edeltä-käsin on aiottu; — häntä nimitetään: "Archidiaconus ecclesie aboensis in regno Suechie", s.o. Turun seurakunnan Arki-teini Ruotsin vallassa (Tällä tavoin täytetään osaksi yksi aukko Porthanin luettelossa Turun Arkiteineistä. Chron. Ep. siv. 513, luettelee: Magnus Laurentii vv. 1429-1434, ja Sigurdus Johannis vv. 1439-1448; välille siis tulee Olavi Maununpoika, jonka Arkiteineydestä ei ole tietoa ollut. V. 1438 on hän jo Tuomioprovasti; ks. Porthan, Chron. Ep. siv. 531.) Todennäköistä on, että tämmöistä virkaa ja nimeä ei lahjoitettu kuin saapuvilla olijalle, ja tästä syystä arvaan hänen nyt Suomessa käyneen, vaikka muita todistuksia siihen kokonansa puuttuu.

Tämän perästä tapaamme vielä pari kertaa mainion maanmiehemme nimen Pariisin Yliopiston toimissa. Se Prokuratori-virka, joka Syyskuussa 1436 oli hänelle uskottu, jatkettiin vielä Lokakunssa ja Marraskuussa. Mutta kun taas Joulukuun 19 p. kansakunta kokoontui Pyhän Maturinon tykönä "joko valitsemaan uutta Prokuratoria tai jatkamaan entistä" — kuten sanat kuuluvat —, niin yksimielisesti valittiin Jumaluusopin Bakkalario Maisteri Albertus Worden. — Tämä näyttää osoittavan että Olavi Maununpoika vielä oli saapuvilla, vaikka jostakin syystä häntä ei valittu. Luultavinta on, että hän jo valmisteli lopullista lähtöä Pariisista; sillä tämän perästä häntä ei enää siellä mainita. Todella olikin jo aika hänen tehdä isänmaallensa hedelmällisiksi ne tiedon ja kokemuksen varat, mitkä hän niin pitkällä oppi-aialla oli ulkomailla kokoillut. Jos arvaamme hänen olleensa Pariisissa kahta ajastaikaa ennen Bakkalario-vaitöstään ja nyt kevään puolella 1437 jättäneen Yliopiston hyvästi, niin hänen oppi-aikansa oli kestänyt 12 vuotta. Suomi ja vanha pispa Maunu, jotka niin runsaasti olivat kustantaneet hänen oppiansa, vaativat jo täydellä oikeudella hänen takasin, ryhtymään viinatarhan työhön omassa kotimaassansa.

Olen jotenkin täydellisesti maininnut niitä monituisia virka-toimia, joita Olavi Maununpoika näinä edellisinä vuosina oli Pariisissa täyttänyt, ja lukija on siitä voinut havaita, josko Juustenin kronika syyttä hänestä sanoo, että hän oli "sulava puhuja ja suuressa maineessa Ranskalaisten, varsinkin Pariisilaisten seassa" (Juusten, Chron. Ep.: "Rhetor extitit facundissimus. Iste apud Gallos et praecipue Parrisienses celebris erat famae".) Mutta samam kronika myöskin mainitsee hänen saavuttaneen muutamia opillisia arvoja, joista en vielä ole mitään puhunut. Niistä on lisääminen pari sanaa, koska ne todistavat, että se luottamus, minkä kansakunta ja Yliopisto niin asein olivat hänelle lahjoittaneet, ei perustautunut ainoastaan hänen toimelliseen käytökseensä ja puheenlahjaansa, vaan myöskin opilliseen taitoon ja kelvollisuuteen.

Ensiksi tietää Juusten mainita, että Maununpoika oli, ei ainoastaan "Pariisilainen Maisteri", vaan myös "Pyhän Jumaluusopin Bakkalario". (Juusten, Chror. Ep.: "Magister Parisiensis, et in sacra Theologia Baccalaureus". — Tahdon tässä muistuttaa, että sanan oikea muoto ei ole Baccalaureus vaan Baccalarius. Sana ei ole latinainen, vaan keskiaikainen, ja merkitsee: nuori mies, oppipoika. Se on sama sana kuin vanhan ranskan: Bachelier, ja nykyisen englannin: Bachelor, nuori naimaton mies. Vertaa Ducange, § Baccalarius.) Minä vuonna hän oli saavuttanut tämän arvon, ei käy enää selville saada; sillä Pää-pedellin luettelo tältä aialta on hukkunut. Kuitenkin arvaisin, ettei hän vielä loppu-vuodella 1436 kantanut sitä nimeä; sillä se silloin luultavasti näkyisi kansakunnan pöytäkirjoissa, kun häntä Prokuratoriksi valittiin. Mutta jos hän vasta alkuvuodella 1437 olisi tullut Jumaluus-opin Bakkalarioksi, kuinka voimme selittää sen, että häneltä oli kulunut 9 vuotta Taide-Maisteriuden ja Jumaluusopillisen Bakkalario-arvon välillä, kun tavallisesti tämä väli ei ollut kuin 6 vuotta? Katselkaamme vähää tarkemmin nämä opilliset seikat.

Taidetten tiedekunnan maisteri, joka oli niin sanoakseni provessorina siinä tiedekunnassa, kävi itse — kuten jo olen maininnut — oppia Jumaluus-tiedekunnassa, kuunnellen niitä luentoja jotka luostareissa tai isommissa kollegioissa pidettiin milloin Pyhästä Raamatusta, milloin Pietari Lombardon arvollisesta kirjasta: Liber Sententiarum. Kuuden vuoden perästä hän saattoi tulla tutkintoon Jumaluus-tiedekunnan eteen, edistettynä seitsemän Jumaluus-opin Maisterin kautta. Tähän vaadittiin lisä-ehtoina 25:n ikä, aviollinen synty ja virheetön ruumis; neljä Jumaluus-opin Maisteria tutkivat hänen tietoaan, jonka perästä hän teki Bakkalario-valansa ja sai ruveta Bakkalarioharjoituksiin. Ensi-aluksi hän yhtä hyvin pysyi jäsenenä Taidetten tiedekunnassa.

Tässä Bakkalario-arvossa oli kolme astetta. Alinen luokka nimitettiin: Cursores ja nämä pitivät luentoja Pyhästä Raamatusta. Kolmen vuoden perästä saivat ruveta luettamaan Lombardon kirjasia ja kutsuttiin tästä syystä: Sententiarii; siihen kului vuosikausi ja nyt olivat oikein valmiita Bakkalarioita eli Baccalarii formati. Sitten tarvittiin kolme vuotta licentiatiksi tullakseen, ja vuoden päivät valmistaessa ne temput, joilla päästiin Jumaluus-opin Maisteriksi eli Tohtoriksi. Oikeastansa ei Licentiatius ja Maisterius seuranneet mistään lisätystä opista, vaan enämmin ansio-vuosista, mutta olivat erinomaisen tyyriit arvot niiden pitojen ja muiden kulujen tähden, jotka juurtunut tapa oli niihin liittänyt. Ett'ei Olavi Maununpoika näihin arvoihin tullut, on epäilemätöntä, vieläpä todennäköistä sekin, ett'ei Bakkalario-arvonsa ylennyt ensimäistä luokkaa edemmäs. Jos nyt arveluni tässä kohden on oikea, niin hän siis oli Bakkalarioksi tullakseen kuluttanut 3 vuotta enemmän kuin tavallista oli. Tähän seikkaan voimme löytää jonkunmoisen selityksen.

Juustenin kronikan mukaan oli Olavi Maununpoika Pariisissa ollessaan ollut ei ainoastaan Yliopiston Rehtorina, vaan myöskin "Lector Ethicarum" ja "Pedagogista". Kumpikin näistä viroista antoi työtä paljon, ja niidenpä kuluttamiksi saamme epäilemättä lukea ne kolme vuotta, jotka näyttävät olevan kadonneina maanmiehemme Jumaluus-opillisista pyrinnöistä. Tahdon lyhyesti selittää, mitä laatua nämä toimet olivat Olavi Maununpoian aikana.

Jo aikasin oli Siveys-tiede aljettu pitää erinomaisen tärkeänä oppi-aineena Yliopistoissa, ja Aristoteleen Ethikaa ruvettiin vaatimaan niiltä, jotka Maistereiksi pyrkivät. Lopulla 14:ttä vuosisataa päätti Taidetten tiedekunta, että jokainen kansakunta vuorostaan määräisi Maistereistansa yhden, joka kaksi vuotta perätysten kaikkina pyhäpäivinä pitäisi luentoja Aristoteleen Ethikasta kaikkien kansakuntien Bakkalarioille. Tämä niinkutsuttu Lector Ethicarum oli siis ainoa Tiedekunnan opettajista, jonka kuulijat eivät yksistään olleet hänen omaa kansakuntaansa. Virka oli muutoin hyvin edullinen; sillä paitsi lunnaat niistä todistuksista, jotka Bakkalariot, mennessään Licentiati-tutkintoon, häneltä tarvitsivat, sai hän toisinaan jonkun palkinnon kansakunnaltansa. Lopulla 15:ttä vuosisataa koko virka taas hävitettiin erinäisistä syisiä. Mutta Olavi Maununpoian aikana se vielä näkyy olleen paraassa vaikutuksessaan.

Myöskin Pedagogista eli — kuten tavallisesti sanottiin — Pedagogus oli opettajan-tapainen, mutta peräti toista laatua kuin äsken mainittu. Hän oli joku Maisteri, joka hyyräsi itsellensä huoneet ja maksoa vastaan otti lapsia koulutettaviksi ja elätettäviksi siihen asti että valmistuivat Yliopistoon. Tämmöinen internati-laitos, vaikka alkuansa yksityinen asia, tuli kuitenkin pian Yliopiston katseluksen alle, varsinkin siitä syystä, että oppilapset usein koulu-aiankin jälkeen jäivät Pedagogin hoimeisin, toisinaan siihenkin asti kunnes suorittivat Licentiati-tutkintonsa. Tämä Pedagogi-laitos vihdoin lopulla 16:ttä vuosisataa vaikutti suuren muutoksen Taidetten tiedekunnan oppi-järjestykseen. Enin osa oppilaisista asui jo Pedagogi-laitoksissa tai Kollegioissa, ja Regenti-maisterit, jotka ennen olivat pitäneet luentonsa Pahnakadun varsilla, alkoivat nyt käydä näissä internateissa opettamassa. Vuodesta 1452 alkoivat Pedagogit jo asuttaa ja elättää tykönänsä ne Maisterit, jotka laitoksessa opettivat, ja kun viimein — vuoden 1524 paikoilla säättiin, että jokainen Maisteri, joka tahtoi täydellisesti nauttia Tiedekunnan oikeuksia, oli velvollinen asumaan jossakin hyvä-maineisessa kollegiossa tai Pedagogi-laitoksessa, niin Yliopiston entinen opetustila oli hävinnyt. Niinkuin näemme, ei ollut tämä muutos vielä Olavi Maununpoian aikana aivan kauas ehtinyt. Luennot vielä pidettiin Pahnojen kylässä, missä kansakunnat jakoivat kouluja Regenti-maistereilleen. Mutta suurin osa Opistolaisia lienee jo asunut internateissa, Pedagogien holhouksen alla.

Olemme nyt seurauneet Olavi Maunupoikaa kaikilla niillä aloilla, joilla hän Pariisissa ollessaan näkyy vaikuttaneen. Että hän Suomeen palattuansa nousi Tuomioprovastin ja Pispanvirkoihin, on tunnettu asia, mutta hänen vaikutuksensa sillä alalla ei kuulu nykyiseen aineesemme. Sitä vastoin sopii vielä tässä luetella muutamia muita maanmiehiä, jotka Katholis-aikakauden lopulla kävivät ulkomaan Yliopistoissa.

VII.

Myöhemmät Suomalaiset Ulkomaiden Yliopistoissa.

Minä en voi antaa läheskään täydellistä luetteloa niistä Suomen miehistä, jotka Katholis-aian lopulla kävivät ulkomailla oppiansa lisäämässä; sillä erityisiä tieto-lähteitä on minulla ainoastaan Pariisin ja Leipzigin Yliopistoista, eikä nekään varsin täydellisiä. Edellisessä paikassa löytyy vielä tallella pari Englantilais-kansakunnan tilikirjaa, ja vaikka nämä eivät ole oikein ehjinä eikä muutenkaan juuri täydellisiä, tapaamme kuitenkin niissä tuolloin tällöin jonkun Bakkalarion tai Licentiatin, joka nimitetään olevan "Turun hiippakunnasta" ja siis Suomalainen. Leipzigin Yliopistossa taas löytyy tosin luettelo kaikista, jotka sen perustuksesta saakka v. 1409 ovat siihen jäseniksi ruvenneet; mutta vaikka tämä lähde siinä kohden näyttää olevan hyvinkin täydellinen, ovat sitä vastoin sen antamat tiedot tavallisesti niin lyhyitä, että niistä toisinaan ei ole mitään apua ensinkään. Niinpä esim. nimet "Thomas de Abo" tai "Magnus de Svecia" saattoivat olla täydellisenä tuntomerkkinä siinä ahtaammassa keskuudessa, jossa nämä miehet silloin elivät, mutta ei anna paljo mitään osviittaa meille, joiden tulee hakea heidät Tuomas-nimisten seasta Turun kaupungissa, tai koko Ruotsin vallan Maunujen seasta.

Mutta kuinka vaillinaiset ja vähäpätöiset nämä tiedot ensi katsannolla näyttävät olevankin, ne kuitenkin sisältävät muutamia uusia teko-asioita, jotka ainakin vähän selkoa lisäävät Suomen senaikuiselle historialle. Tahdon mainita muutamat tärkeimmät.

Se on tietty asia, että kaikki Suomen pispat Katholis-aian lopulla ovat Maistereita olleet, ja melkein kaikista myöskin tiedetään, missä olivat tämän arvon saavuttaneet. Mutta tarkempi aianmääräys tulee vasta niistä lähteistä, jotka äsken olen maininnut. Olen jo kylläksi puhunut Olavi Maununpoiasta, jonka pispan-virka ulottuu vv. 1450-1460 välillä. Hänen jalkeisistään nyt pari sanaa.

Konrad Bitz tiedetään Leipzigissä tulleen Maisteriksi, ja Leipzigin jäsenkirjasta hän löydetäänkin: "Cunradus Bitz de Abbo", sisään-kirjoitettuna v. 1438 talvi-puolella, s.t.s. lopulla vuotta 1438 tai alussa vuotta 1439. Milloinka hän Maisteriksi oli tullut ei erittäin mainita; mutta arvattavasti se tapahtui alkuvuodella 1442, koska siihen tarvittiin tavallisesti kolme vuotta.

Maunu Nikolaonpoika Särkilahdelta tiedetään Pariisissa saaneen Maisteri-arvon. Saksan-kansakunnan tilissä vuodelta 1455-6 (Syyskuusta Syyskuuhun) luetaan Bakkalariojen seassa: "Dns Magnus Nicolai dioc. Aboens.", ja hänen kukkaronsa arvataan 8:ksi solidoksi. Että hän vuotta myöhemmin eli alkuvuodella 1457 tuli Maisteriksi, on melkein varma, vaikka tilikirja siinä kohden on vaillinainen.

Lauri Mikkelinpoika Suurpää tiedetään Pariisilaiseksi Maisteriksi ja löytyy mainitussa tilikirjassa v. 1472-3 Bakkalariona, joilloin hänen kukkaronsa on 7 solidoa.

Johannes Olavinpoika, joka myöskin kehutaan Pariisilaiseksi Maisteriksi ja vv. 1506-1510 välillä hallitsi Suomen kirkkoa, löydetään Bakkalariona v. 1481-5 ja Licentiatina, sekä Incipientinä v. 1485-6, s.t.s. alku-vuodella 1486. Hänen kukkaronsa on 5 solidoa.

Arvid Kurki ei tosin Juusten'in kronikassa kanna Maisterin nimeä, mutta on kuitenkin sillä nimellä muualla mainittu, vaikka tietoa ei ole ollut, missä Yliopistossa hän on oppia käynyt (Ks. Porthan, Chron. Ep., siv. 652. —). Tästä asiasta antaa Saksan-kansakunnan tili-kirja Pariisissa seuraavat tiedot. V. 1485-6 tuli Bakkalarioksi: "Heruidus Korke Turun hiippakuntaa, jonka kukkaro arvattiin 13 solidoksi". Seuraavana hän mainitaan Incipientinä eli Maisterina ja kutsutaan silloin "Dns Arvidus Korke". Hänen kukkaronsa erinomainen vahvuus astuu kohta silmiimme. Se tapahtui aika harvoin, että niin varakasta miestä tarjousi kansakunnan veroitettavaksi.

Jos nyt menemme katsastamaan niitä Turun Tuomioprovasteja, mitkä eivät sittemmin ylenneet Pispan-istuimelle, niin tapaamme niistäkin ainakin kaksi, jotka Pariisissa saivat Maisteri-arvon. Niinpä Henrikki Freese, joka vv. 1460-1465 välillä oli Tuomioprovastina, tuli v. 1450-1 Bakkalarioksi ja mainitaan seuraavanakin vuonna tilikirjoissa Maisteriksi, jolloin sanat: "Sequuntur quae exposita sunt — — —: ltem pro magistro Henrico Fres", näyttävät osoittavan, että kansakunta oli jotain maksanut hänen edestään. Hänen kukkaronsa oli 8 solidoa. — Toinen Tuomioprovasti, joka myöskin tavataan Pariisissa, on Paavali Skeel (Tuomioprovastina vv. 1513-1516). Tämä, aikanansa hyvin tunnettu mies, syntynyt vapasukuisista vanhemmista, oli jo v. 1497 paik. pispa Maunu Särkilahden sihtieri ja mainitaan silloin Taidetten Maisteriksi. (Ks. Grönblad, Nya källor till Finl. medeltid, I, siv. 100: — "Paulus Scheel, secretarius episcopi Aboensis et actu Archipresbiter in ecclesia Aboensi — — ex utroque parente nobilis — — in artibus magister".) Eräästä ulkokirjoituksesta näkyy, että häntä myöskin kutsuttiin "Paulus Lingonis" (Ks. Grönblad, sam. kirj., siv. 626, eräs kirje vuodelta 1514, jonka ulkokirjoitus kuuluu: "Magnifico viro, domino Paulo Lingonis, preclarissimarum artium liberalium magistro necnon ecclesie Aboensis preposito meritissimo".), ja juuri sillä nimellä hänen tapaamme Saksan-kansakunnan pöytäkirjoissa. Bakkalariojen joukossa v. 1488-9 on Herra "Paulus Linguonis" Turun hiippakunnasta ja hänen kukkaronsa arvataan 4 solidoksi. Seuraavana vuonna häntä myöskin mainitaan sekä Licentiatina että Maisterina. Hänen edeltäjänsä Henrikki Wenne oli tosin hänkin ollut sekä Maisteri että Kanonisen oikeuden Licentiati, (Ks. Grönbl., sam. kirj. siv. 128, ulkokirjoitus.) mutta missä hän oli oppinsa ja arvonsa saanut, en ole voinut keksiä. Eräs "Heinricus Nicolai" Turun hiippakunnasta mainitaan tosin Pariisissa samoina vuosina kuin Paulus Linguonis (Skeel), mutta että hän olisi sama mies kuin Wenne, ei käy todistaa, varsinkin kun Wennen isän nimeä ei tunneta.

Tuomioprovastien jälkeen tulee vuoro puhua Arki-teineistä ja Kaniikeista, ja niiden luokasta käypi luetella esm. Johannes Maununpoika, joka v. 1431-2 tuli Pariisissa Bakkalarioksi, sen jälkeen Licentiatiksi, ja siis oli Olavi Maununpoian yht'aikaisia. Hänestä vihdoin tehtiin Turun Arki-teini v. 1448. — Leipzigin Yliopistoon taas sisään-kirjoitettiin samaan aikaan kuin Konrad Bitz eräs Pietari Maununpoika, joka sittemmin tavataan Turun kaniikina ja Kemiön kirkkoherrana. Paitsi näitä tavataan Pariisissa tai Leipzigissä monta muuta Suomen miestä, joiden myöhemmistä oloista ei tietoa ole, — ja Suomen pappien joukossa taas tavataan monta, jotka kantavat Maisteri-nimen [Wallenius, de Fennis summos in Philos. honores ante conditam acad. Ab. adeptis, Turku 1810; ja Jac. Hällstén, Fala quae fuerunt literarum in Fennia Medio aevo, Helsinki 1837, antavat sen aikaisten tietojen mukaan luettelon Suomen muinaisista Maistereista], vaikk'ei käy selville saada, missä Yliopistossa ovat sen ansainneet. Sillä Pariisi, Prag ja Leipzig eivät enää olleet ainoat oppipaikat, missä Suomen miehet hakivat sivistystään. Köln, jossa vanhastaan oli löytynyt Jumaluusopillinen akatemia, oli jo v. 1388 saanut Yliopistonsa. Vähää myöhemmin, v. 1391, syntyi Erfurtissa samanlainen laitos, ja kaikkien lähinnä Suomenmaata oli Rostokin v. 1419 perustettu Yliopisto, joka kuitenkin vielä sata vuotta myöhemmin kutsuttiin paljastaan Gymnasioksi. Jos tähän lisäämme Löwen'in Yliopiston vuodelta 1426 ja Greifswaldin vuodelta 1456, niin on luultavasti lueteltu kaikki ulkomaiset oppilaitokset missä meikäläisten oli tapa käydä. Vihdoin oli Sten Sture vanhempi v. 1477 laittanut jonkunmoisen Yliopiston Upsalaan, joka lähisyytensä tähden olisi Suomalaisille ollut kyllä mukava oppipaikka. Mutta siinä ei nä'y annetun korkeampaa oppia kun Bakkalario-arvoon, ja jos saamme luottaa erään Suomalaisen lauseesen, joka v. 1514 sieltä lähti Leipzigiin, oli Upsalassa käynti siihen aikaan paljas aian-hukka, muka "opettajien hajallisuuden tähden" (propter magistrorum discontinuitatem). [Ks. Grönblad, Nya källor, siv. 628: kirje Jasper Juhananpoialta. Hän on jo Upsalassa tullut Bakkalarioksi, mutta kuitenkin katsoo tarvitsevansa kolme vuotta Maisteriksi tullakseen: "Item proposueram continuare studium in eo loco (universitate Lipczica) pro magisterio per triennium".]

Toiselle puolelle Itämerta oli siis vielä jokaisen lähteminen, joka tahtoi yletä tiedossa ja taidossa, ja tämmöiset menot tulivat monelle köyhälle Suomen poialle kyllä tyyriiksi. Asian tarve kuitenkin keinot keksi. Ne jotka tämmöisten oppimahojen perästä olivat nousseet Suomen kirkon korkeihin virkoihin, koettivat kiitettävällä hellyydellä auttaa ja edistää köyhiä nuorukaisia, jotka samaa opin-tietä astuivat, ja kirkollisista saatavista näyttää joku määrä olleen säättynä näiden oppilaisten avuksi. [Ks. Porthan, Chron. Ep. siv. 399: Lohjasta, Vihdistä ja Kyrksletistä ko'ottiin niinkutsuttu opistolaisvoi (Student smöret).] Sulattavaa on lukea muutamia kirjeitä, joilla nuo kotimaastansa eroitetut nuorukaiset kiittävät Turun hengellisiä isiä heidän lähettämistä anteistaan. "Niinkuin öljy lievittää ja vahvistaa ruumiin jäseniä, kun ne taudista ovat toipumallansa, niin teidän suosiollinen lahjanne on nuorta henkeäni iloittanut, virvoittanut ja vahvistanut sekä kukoistamaan saanut". Kerrankin muka, kun Jumala suopi heidän palata tästä maan-pakolaisuudestansa isänmaahan, uudistettuina tiedoissa ja hyvissä avuissa, lupaavat itse teoissaan osoittaa syvää ja harrasta kiitollisuuttansa. Sillä välin he tavallisesti pitävät velvollisuutenaan antaa hyväntekijöillensä milloin mitäkin uutisia maailman menoista ulkomailla. Yksi kertoo, mitä hän on kuullut muista ulkomailla oleksivista kansalaisista, toinen taas antaa tiedon kauheasta maanjäristyksestä Turkinmaalla tai muusta merkillisestä tapauksesta, jos kohta uutinen sattuu olemaan jo kolmen vuoden vanha, — ja joka ei mitään uutta tiedä, lupaa kirjoittaa, niinpian kuin tulee saamaan jotakin luotettavaa asiaa onkehensa (Ks. Grönblad, Nya källor, sivv. 557, 561, 624, 626-632). Kirjeet luultavasti tulivat Kansalaisten kauppahaaksilla meren yli Suomeen, missä ne luettiin ei suinkaan vähemmällä lemmellä kuin matkustavaisten maanmiesten lähetykset nyky-aikana.

Mutta jo on aika lopettaa; kuitenkin tahdon vielä lisätä ainoan viimeisen muistutuksen. Me nykyajan Suomalaiset, jotka asumme 19:nnen vuosisadan päivä-rinteellä, taivumme niin ylen helposti pitämään halpana ne riennot ja pyrkimiset, jotka elähyttivät esi-isiämme neljä sataa vuotta takaperin. Semmoinen taipumus meissä tulee paljon ajattelemattomuudesta. Muistaman pitää, että jokainen aikakausi Suomenkin historiassa on täyttänyt omituisen siansa, ja Suomen keski-aialla on ollut varsinaisena tehtävänä siirtää meidänkin kansamme sivistyneen maailman keskuuteen. Tämä tapahtui isoksi osaksi sen-aikaisen opin, s.o. kirkollisen opin kautta, emmekä siis ihmetellä voi, että tämä keski-aikamme on niin erinomaisen kirkollinen. Kuinka ne miehet, jotka tällä tiellä johdattivat Suomen kansaa, saivat aian-mukaisen kasvatuksensa ulkomailla, siihen olen tässä koettanut antaa muutamia vähiä selityksiä.

Todistus-kappaleita.

1.

Otteita Englantilais-kansakunnan tilikirjasta vv. 1425-1401 välillä Ranskan valtio-arkistossa (Archives de l'Empire), Section administrative, H 2587.

Lehti 3, jälki-sivu.

"Anuo dnj milCCCC vicesimo sexto congregata nacione anglicana ut moris est in die s:ti Mathei apostoli (Syysk. 21 p.) in s:to mathurino ad eligendum receptorem, fuit electus concorditer mgr Jacobin Petrj aliter (?) [käsikirjoituksessa seisoo: alr. tai als.] de rode."

Muist. Prokuratorina oli silloin Bernardus Emeda.

Lehti 4, esi-sivu.

'Anno Domini MCDXXVII s. usum romanum (?) sequuntur determinantes. Primo determinavit Dns Johannes de reym sub magistro bernardho de emeda cuius bursa X s., pro stol. I. X s.

Item Dns Henricus nycholai aboens. dyoces. sub eodem cuius bursa …
X s., pro stol. L s.

Item Dns gregorius haffuerlandh dioces. aboens. sub eodem cuius bursa
… VIII s., pro stol. L s.

Item Dns olauus magni dyos. aboens. sub eodem cuius bursa … VIII s., pro stol. L s.

Item Dns seuerinus holt dyos. aboens. sub eodem cuius bursa … VI s., pro stol. XL s.

Item Dns benedictus olaui dyos. aboens. sub eodem cuius bursa … VI s., pro stol. XL s.

— — — — —

Sequuntur licenciati — — — — —

Item licentiatus et dns conradus henrici dyos. aboens. sub Johanne
Johannis cuius bursa … VIII s.'

Lehti 4, jälki-sivu.

'Sequuntur nomina incipientium — — — — —

— — — Item Dns conradus henrici dyos. aboens. sub eodem (mgro Joh.
Joh:is) cuius bursa … VIII s.'

Lehti 5, esi-sivu.

'Sequuntur misie facte et receptoria m:ri jacobi petri de Abo.

Primo in die electionis ejus pro prandio nacionis III lb. — — —

In festo s:ti Edhmundi in distributionibus et aliis in missa … XII s.

In prandio nacionis post missam V libr. XVI s. III d.'

Lehti 6. esi-sivu ja jälki-sivu, on Bernardo Emedan tilit, joka valittiin Receptoriksi v. 1427 Matheus'en päivänä. Siinä luetellaan ensin Licentiatina ja sitten Incipientinä: Seuerinus holt, Olauus magnj, Benedictus olauj ja Henricus nycolai, kaikki "sub mgro Jacobo Petri".

Lehti 15, jälki-sivu. Vuodelta 1432: — — — — —

'Item Determinauit Dns Jo. Magnj aboens. dios. cuius bursa IIII s. et pro stol. egita(?) ab eodem recepi pro toto XXXXX s. paris.'

2.

Otteita Saksalais-kansakunnan pöytäkirjasta Pariisin Yliopistossa vuosien 1424 ja 1465 välillä, joka säilytetään Opetus-ministeristön Arkistossa Pariisissa, kokouksessa: Registres de l'ancienne Universté de Paris: I serie, numerona 8, nimellä: Conclusions de la nation d'Angleterre ou d'Allemaqne.

Lehti 50, jälki-sivulla, vuonna 1433.

'Procuratio M. Olauj Magnj De regno suec. Ciuitatis aboens.

ffacta congregatione venerate nacionis anglicane apud sanctum maturinum in octava sancti martini episcopi et confessoris super duobus articulis, p[rimus] super electione procuratoris et super supplicationibus et injuriis. Electus fuit concorditer in procuratorem mgr Olauus Magnj, Qui supplica:t vt in agendis nacio dignaretur eum dirigere prorogando (?) sibi auxilium assistentiam et fauorem, quod fuit concessum. Item mgr albertus Worden procurator antiquus supplicabat, ut haberetur gratus auoatus et recommendatus — — — concedebatur supplicatio'.

Lehti 51, esi-sivulla, vuosina 1433-4.

'Continuatio eiusdem:

ffacta congregatione nationis apud sanctum maturinum XVI decembr. — — — continuatus fuit procurator antiquus — — —

Continuatio eiusdem apud sanctum maturinum in octava epiphanie.

Continuatio eiusdem M. Olaui Mag. ap. st. mat. ipso die scolastice.

Continuatio eiusdem M. Olauj Magnj apud st. mat. decima die Marcii.'

Lehti 51. jälki-sivulla, vuonna 1434.

'ffacta congregatione nationis apud sanctos cosmam et damiam septima die Aprilis — — — continuatus fuit antiquus procurator — — —

Continuatio eiusdem apud st. matur. die quarta mensis Maij.

Continuatio ejusdem sexta die Junii apud s:tum Maturinum.

— — — — —

M. Olauus Magnj Dyoc. aboens. de Regno Swechie. ffacta fuit congregatio apud sanctum maturinum jn crastino b:ti ludouii super tribus articulis, primus ad eligendum procuratorem nouum vel continuandum antiquum Et quo ad hunc articulum continuatus fuit antiquus videlicet M. Olauus Magnj'. — — — — —

Lehti 53, esi-sivulla.

'Electio Mgri Olaui Magnj.

Anno d:nj MCDXXXV die XXIII septembris congregata fuit nacio in collegto nauorre super duobus articulis, primus ad eligendum procuratorem et electus fuit concorditer M. Olauus Magnj dyoc. Aboens. de regno Suechie. 2:us articulus fuit con:nis super supplicationibus, et quod ad istum supplica:t antiquus procurator, haberetur (?) gratus etc. et concessa est eius supplicatio. Supplica:t etiam procurator nouus ut daretur consilium auxilium etc. in agendis, concessa est et sua supplicatio.

21 Octobr. continuatus fuit idem procurator M. Olauus Magnj.

Eodem anno XIX nouembr. congregata fuit nacio jn vico stuuae (Sanctae Genoueae?) super tribus articulis, primus ad disponendum de officio procuratoris et quod ad istum articulum continuatus fuit procurator antiquus M. Olauus Magnj'. — — —

Lehti 53, jälki-sivulla.

'Sequitur substitutio Mgri roberti essench de Zwoll in procuratorem, traiectens. dyoces.

ffacta fuit congregatio nationis anglicane apud sanctum julianum pauperem anno MCCCCXXXV XVI die decembris super duobus articulis, primus erat super substitutione alterius procuratoris, 2:us super supplicationibus et injuriis. Quantum ad primum articulum mgr olauus magnj antiquus procurator electus est in die continuationis sue in rectorem, ideo nationi proposuit ut substitueret alium procuratorem et concorditer substitutus est mgr robertus esscench in procuratorem de Zwoll oriundus nullo contradicente'. — — —

Lehti 54, jälki-sivulla.

'Anno d:nj MCDXXXVI die XXIIII septembr. congregate fuit natio anglicana in collegio nauarre super duobus articulis. Primus erat ad eligendum procuratorem et receptorem nouos uel continuandos antiquos — — — — — Quoad primam partem primi articuli electus fuit concorditer in procuratorem nationis M. Olauus Magnj Archidia:nus eccle. aboens. in regno Suechie.' — —

Lehti 55. esi-sivulla.

'ffacta fuit congregatio nationis anglicane anno eodem 22 die mens. octobris apud s:tum maturinum — — — Continuatus fuit procurator antiquus'. — — —

Lehti 55, jälki-sivulla.

'Continuatio eiusdem M:i Olauj. ffacta fuit congregatio nationis anglicane eodem anno sive MCDXXXVI XXIX die nouembris — — — continuatus fuit procurator antiquus. — — —

Procuratio M:i Alberti Vorden. ffacta fuit congregatio nationis apud s:tum maturinum die XIXa decembris ad eligendum nouum procuratorem uel continuandum antiquum, et quantum ad hoc electus fuit concorditer mgr albertus Vorden natus de campis bacca:us jn theo:a, qui supplica:t in agendis daretur sibi auxilium, consilium, assistentia et fauor, quae supplicatio fuit concessa'.

3.

Otteita Englantilais-kansakunnan tili-kirjasta vv. 1425-1461 välillä
Ranskan valtio-arkistossa (samasta, josta N:o 1).

Lehti 18, jälki-sivu.

ffacta fuit computatio per dominum receptorem XIII die mensis junij jn collegio de auemoria cuius receptorium jn singulis ascendit usque ad summam XVI lbrarum et VI s. misia vero ascendit usque ad summam XVII Ibrarum XVIII s. et VIII d., et sic misia sua excedit receptorium per summam XXXII s. et VIII d. Qui quidem computus fuit gratus auoatus et recommen[da]tus nacioni et conscribitur receptor huius causa gratus etc., et dedit idem receptor duobus bedellis ex conclusione I francum, Et pro prandio nacionis exposuit eodem die vnum francum et sic nacio debet receptori quatuor francos et VIII d. Jn cuius rei testimonium Ego olauus magni protunc dicte nacionis procurator hanc scripturam propria manu scripsi et signum meum manuale apposui Anno Dnj medXXXIIII, die quo supra … Olauus magni.

Lehti 19 esi-sivu.

ffacta fuit computatio per dominum receptorem ipso die beati Mathei (Syysk. 21 p.) in collegio de auemaria Cuius receptorium post nouissimam computationem extendit se vsque ad summam IIII lbrarum paris. et IX s., misia vero extendit se ad summam II lbrarum XVI s. et vnius albi, que cum prioribus IIII franc. et II alb. eidem receptori ex resta prioris computi debit. faciunt VI lbr. paris. et III alb. et defalcatis defalcandis remanet nacio obligata eidem receptori in summa II franc. Qui reeeptor vna cum computo fuit gratus etc. Jn cuius testimonium Ego Olauus magnj protunc procurator dicte nacionis signum meum manuale huic scripto de nacionis uice apposui Anno quo supra … Magnj.

Lehti 19 jälki-sivu.

'Receptoria magistri Olaui magnj dyoc. aboen, de Regno Swechie.

Anno dnj mcdXXXIIII ipso die beati mathei apostoli et evangeliste ffacta fuit congregatio nacionis anglicane super electione receptoris et electus est M. Olauus magnj. Qui ab antiquo receptore vel recepis praeter claues et libros nacio vero mansit obligata antiquo receptori magistro alberto de Worden in duobus francis sicut cauetur in scripto computato quod habetur in altera parte folii eiusdem reuertendo etc.'

Lehti 20, esi-sivu.

'Je Jaquet Derpy Espicier confesse auoir en et Recude maistre olawa Magni Receueur de la nacion dalemaigne la somme de vint sept solz deux deniers paris, qui deubz mestoient pour cire ouuree en cierges pointes pour flambeaux de bougie pour le jour de la purification en ceste presente année pour jcelle nacion. De laquelle somme de XXVII s. II d. je me tiens a bien paie et en quitte ledit Receueur et laditte nacion. Tesmoing mon seing manuel cy mis. le 6:e jour de feur:r. lan CCCCXXXIIII.' … Derpy. [Nykyisen aian-laskun jälkeen pitäisi oleman v. 1435. Oli näet. muutamissa kohdissa tapa aloittaa vuotensa Maarian päivistä. Maalisk. 25 p.]

Lehti 21, esi-sivu.

'Receptoria mgri alberti Worden bacea.i in theologia traiectens. dioc. nati de campis.

ffacta congregatione nacionis anglieane die S:ti Mathei apostoli (Syysk. 21 p.) Anno dnj mCCCCXXXV in camera dnj procuratoris propter electionem noui receptoris et aliis punctis, electus fuit concorditer nemine discrepante mgr albertus Worden baccalarius in theologia traiectens. dioc. natus de campis qui fecit misias et receptas sequentes et nullas pecunias recepit ab antiquo receptore mag:ro olauo magni sed mansit obligata nacio antiquo receptori in summa II lib. XVI s. III d. et I dirpl.'

Lehti 21, jälki-sivu, ja lehti 22, esi-sivu. — — — — —

— — — Ola. magnj loco Alberti Worden.

'Nota. die marcii XVIII m. Albertus Worden receptor nacionis anglicane cepit a nacione licentiam rece:di ad partes et obtinuit. Jn cuius locum subrogatus fuit m. Olauus magnj qui suo tempore recepit que secuntur'.

— — — — —

'Item exposui per manus magistri roberti esschine magistro olauo magni ambassatori nacionis et universitatis ad regem sex francos et duodecim s.. VI fr. XII s.' — — — — —

4.

Otteita Englantilais-kansakunnan tili-kirjasta vv. 1425-1461 välillä Ranskan valtio-arkistossa, Section administrative, H 2587, sekä seuraavasta tilikirjasta H 2588.

Lehti 72 (62) [Lehtiin on itse kirjassa merkitty väärä numero-järjestys; olen siis pannut sulkujen väliin oikean numeron], jälki-sivu. [Syysk. 1449—Syysk. 1450]:

'Sequuntur nomina licentiatorum istius anni — — — — —

— — — Dnus Andreas Monachi Dyoces. Aboens. cuius burs 4 s. I lib.'

Lehti 76 (66), esi-sivu. [Syysk. 1450—Syysk. 1451] Bakkalariojen joukossa:

'Dnus Henricus frees aboens. dyoces. cuius bursa VIII s. II lib.

Item pro stolis … II lib.'

Lehli 85 (75). jälki-sivu:

'Sequuntur ea quae exposita sunt per mgrum Jacobum gray receptorem nationis anglicane anno 1451 post primum computum' — — — — —

— — — Item pro mag:o henrico fres … V s.'

Lehti 116 (106). esi-sivu. [Syysk. 1455—Syysk. 1456] Bakkalariojen joukossa:

'Dns magnus nicolaij dyoc. aboen. cuius bursa VIII s. IIII lib. X s.'

Lehti 37. jälki-sivu. [Syysk. 1468—Syysk. 1469] Bakkalariojen joukossa:

'Dns Heinricus Kanuti dyoces. aboens. cuius bursa valuit VII s. III lib. XV s.'

Lehli 43, esi-sivu. [Syysk. 1469—Syysk. 1470] Licentiatien joukossa:

'Dns henricus Canutj dioc. aboens. cuius bursa valuit VII s. I lib.
XV s.'

Lehti 50, jälki-sivu. [Syysk. 1471—Syysk. 1472] Licentiatien joukossa:

'D. Jo. Danielis dioc. aboensis cuius bursa valuit IIII s. I lib.'

Lehti 53, esi-sivu. [Syysk. 1472—Syysk. 1473] Bakkalariojen joukossa:

'Dns laurentius Michaelis Dioces. Aboens. cuius bursa valuit VII s. III lib. XV s.' — — — — —

Conrardus suart Dioces. Aboens. cuius bursa valuit VII s. III lib.
X s.'

Lehti 94, esi-sivu. [Syysk. 1484—Syysk. 1485] Bakkalariojen joukossa:

'Dns Jo:s olaui de suecia dyoc. aboens. cuius bursa valuit V s. II lib.
XV s.'

Lehli 99, esi-sivu. [Syysk. 1485—Syysk. 1486] Bakkalariojen joukossa:

'heruidus korke dyoc. aboens. cuius bursa valuit XIII s. VI lib. XV s.'

Lehli 99. jälki-sivu. [Samalta vuodella]:

'Sequuntur recepta post primum computum et primo a licentiatis
Dnus Johannes Olaui de Swecia dyoc. aboens. cuius bursa valuit V s.
I lib. V s.'

Lehti 100, esi-sivu. [Samalta vuodella]:

'Sequuntur nomina incipientium — — — — —

— — — Dns Johannes Olaui de Swecia cuius bursa valuit V s. I lib.
V s.'

Lehli 104, esi-sivu. [Syysk. 1486—Syysk. 1487] Incipientien joukossa:

'Dns Arvidus Korke cuius bursa val. XIII s. III li. V s. et ab eodem pro jocundo aduentu et cappa rectoris II lib.'

Lehti 113, jälki-sivu. [Syysk. 1488—Syysk. 1489] Bakkalariojen joukossa:

'Dns Laurencius … dioces. Abboens. de regno dachie cuius bursa valuit novem … I lib. VI s.

Dns Paulus Linguonis dyoces. abboens. cuius bursa valuit quattuor s.
I lib. VI s.'

Lehti 114. esi-sivu. [Samalla vuodelta]:

'Sequuntur nomina duorum baccalariorum — — — — —

— — — Dns henricus de svecia d. aboens. cuius bursa valuit 4 s. II lib. X s.

Sequuntur nomina licentiatorum — — — — —

— — — Dns. Laurentius Ragualdj aboens. d. cuius bursa valuit
VIIII s. II lib. V s.'

Lehti 114, jälki-sivu. [Samalla vuodella]:

'Sequuntur nomina magistrorum huius anni — — — — —

— — — Mgr Laurentius Ragualdj d. aboens. cuius bursa valuit VIIII s.
II lib. V s. et idem pro jocundo aduentu et cappa dni rectoris II lib.'

Lehti 118, esi-sivu. [Syysk. 1489—Syysk. 1490] Licentiatien joukossa:

'Dnus Heynricus de swecia Dyo. aboens. cuius bursa valuit 4 s. I lib. — — — — —

— — — Dns Paulus Linguonis Dyo. aboens. cuius bursa valuit 4 s. I lib.'

Lehti 118, jälki-sivu. [Samalla vuodella]:

'Sequuntur nomina magistrorum huius anni — — — — —

— — — Magist:r Paulus Linguonis Dio. Aboens. cuius bursa valuit 4 s. I lib. et pro jocundo aduentu et cappa rectoris I lib.

— — — Magist:r Heinricus nicolai Dyo. aboens. cuius bursa valuit 4 s. I lib. et pro jocundo aduentu et cappa rectoris I lib.'

5.

Otteita Leipzigin Yliopiston jäsenkirjasta; kirjain a merkitsee kesä-jaksoa (semestre aestivum), kirjain b talvi-jaksoa (semestre hiemale).

1409 b. Saluo de abo. 1410 a. iohannes mathye de abo. 1415 b. Heynricus andree de abo. 1414 a. Mgr Johannes de Wyborg pragensis. Karolus bonde de abo. Jacobus Rode de abo. Johannes Hugemvalt de abo. heinricus lenpe de abo. 1415 b. Thordo thordonis. 1419 b. Hugo Stenonis de Swecia. 1422 b. Thomas de abo. 1424 b. Petrus Brant de swecia. Andreas Horn de Swecia. 1424 a. Jacobus Tirpe de swecia. 1437 a. Tordo bonde. 1438 a. Thomas nicolai de abo. Magnus petri de abo. Magnus Zimonis de abo. Kanutus benekini de abo. Gelacus gotschalk de abo. Nicolaus swert de abo. 1438 b. Petrus magni de abbo. Cunradus bicz de abbo. 1439 a. Petrus branth de swecia. 1441 b. gherhardus lathanj de swecia. Jacobus wasman de swecia. 1446 a. Johannes lassahan de Swecia. Ingemundus wesman de swecia. 1469 a. Johannes ganszow De Swetia. 1475 b. Dominus petrus haquini swecus de abiszker. 1483 a. Johannes de wyborgk baccalarius. Petrus de Obo. 1488 a. laurencius de findlandia. 1490 a. Albertus Glöb de wiborgia. 1509 a. Johannes Driwer de swecia. 1514 a. Jaspar Joannis de abo. Petrus Brasko de lewcopia regni Schwetie. 1516 a. Olauus Phase de Schuecia. 1545 a. Raynaldus Olauj Phace Suecus. b. Nicolaus Krume Suecus. 1573 a. Christianus Micaelis Agricola Aboensis in Suecia. 1578 a. Olaus Kruse Suecus. Laurentius Fortelius Suecus. 1579 b. Achatius Todt Suecus. Ericus Scepper Suecus. 1585 a. Joannes Benedicti Montanus Suecus. 1588 b. Georgius Laurencij Finlandius. 1595 a. Nicolaus Boije Suecus. 1598 a. Daniel Theodori Fabrivillensis Suecus.

Viitteet:

[1] Päälähteinä: Egassius Bulaeus (du Boulay), Historia Universitatis Parisiensis, IV ja V osa; painettu Pariisissa 1670. — Crevier, Histoire de l'Université de Paris; painettu 1761. — Charles Thurot, de l'organisation de l'enseignement dans l'Université de Paris au Moyen-age. Paris et Besançon 1850. — Englantilais- eli Saksalais-kansakunnan tilikirjat Ranskan valtioarkistossa: Section Administrative H 2587, 2588. — Saman kansakunnan pöytäkirjoja Opetusministeristön Arkistossa Pariisissa: Registres de l'ancienne Université de Paris, I serie, N:o 8.

[2] Ks. Bulaeus, IV siv. 953.

[3] Ks. Bulaeus, IV siv. 394; Crevier II siv. 483. Johannes Petri Canonicus Aboensis valittiin Rehtoriksi Kesäk. 23 p. 1366, mutta ennenkuin hänen virkansa kolme kuukautta olivat kuluneetkaan, valittiin jo Syysk. 16 p. toinen hänen siaansa. Rauskalaiset kirjaniekat arvelevat, oliko hän sillä välin kuollut vai äkisti palannut kotimaahansa. Ett'ei hän Pariisiin kuollut vaan tuli Turun pispaksi, näemme Juusten'in kronikasta: "Decimus quartus D. Johannes Petri, qui fuit Rector Universitatis Parisiensis". Porthan, joka ei ole nähnyt Bulaeus'en teosta eikä nähtävästi Crevier'inkään äsken viitattua paikkaa, luulee Juusten'in erehtyneen, ja arvelee Johannes-pispan olleen ei Rehtorina vaan Regentti-maisterina. Ei ole epäilemistäkään, että Porthan on väärässä. — Juhana Pietarinpoian virkavaikutuksesta Pariisissa mainitaan, että hänen toimellansa saatiin Parlamentilta sääntö, joka kielsi Genoveva-vuoren teurastajat saastuttamasta Opisto-seutujen ilmaa, terveydelle ja puhtaudelle vahingoksi.

[4] Ks. Bulaeus, V siv 920: "Petrus Roodh de Aho nat. Ang.".

[5] Upsalan kollegio oli ollut "in vico Serpentis", s.o. Rue Serpente. — Skaran huone mainitaan vielä 1466 "in vico Brunelli supra scholas Decretorum" ja nimitetään myös "Domus ad imaginem nostrae Dominae". Vicus Brunelli on Clos-Bruneau, lähellä Rue du Mont Saint-Hilaire ja Rue des Carmes. Siinä olivat Oikeustieteen koulut sekä muutamia taidettenkin kouluja, mitkä eivät mahtuneet Pahnakadun varsiin. Vertaa: Thurot, siv. 128; Crevier, II siv. 451.

[6] Ks. Thurot, slv. 81: "un Finlandais, Jacques Pierre Roodh" — —. Viitataan Englantilais-kansakunnan pöytäkirjoihin. Niissä luultavasti seisoo: Jacobus Petrj, ja Genitivossa: Jacobj Petrj. Hyvin mahdollista on, että Bulaeuskin on Rehtori-luettelossaan erehtynyt kirjoittaen Petrus Roodh, kun piti oleman Jacobus Petri Roodh.

[7] Englantilais-kansakunnan tilikirjojen mukaan.

*** END OF THE PROJECT GUTENBERG EBOOK OLAVI MAUNUNPOIKA PARIISISSA JA SUOMALAISTEN OPINKÄYNTI ULKOMAILLA KESKI-AIALLA ***

Updated editions will replace the previous one—the old editions will be renamed.

Creating the works from print editions not protected by U.S. copyright law means that no one owns a United States copyright in these works, so the Foundation (and you!) can copy and distribute it in the United States without permission and without paying copyright royalties. Special rules, set forth in the General Terms of Use part of this license, apply to copying and distributing Project Gutenberg™ electronic works to protect the PROJECT GUTENBERG™ concept and trademark. Project Gutenberg is a registered trademark, and may not be used if you charge for an eBook, except by following the terms of the trademark license, including paying royalties for use of the Project Gutenberg trademark. If you do not charge anything for copies of this eBook, complying with the trademark license is very easy. You may use this eBook for nearly any purpose such as creation of derivative works, reports, performances and research. Project Gutenberg eBooks may be modified and printed and given away—you may do practically ANYTHING in the United States with eBooks not protected by U.S. copyright law. Redistribution is subject to the trademark license, especially commercial redistribution.

START: FULL LICENSE

THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE

PLEASE READ THIS BEFORE YOU DISTRIBUTE OR USE THIS WORK

To protect the Project Gutenberg™ mission of promoting the free distribution of electronic works, by using or distributing this work (or any other work associated in any way with the phrase “Project Gutenberg”), you agree to comply with all the terms of the Full Project Gutenberg™ License available with this file or online at www.gutenberg.org/license.

Section 1. General Terms of Use and Redistributing Project Gutenberg™ electronic works

1.A. By reading or using any part of this Project Gutenberg™ electronic work, you indicate that you have read, understand, agree to and accept all the terms of this license and intellectual property (trademark/copyright) agreement. If you do not agree to abide by all the terms of this agreement, you must cease using and return or destroy all copies of Project Gutenberg™ electronic works in your possession. If you paid a fee for obtaining a copy of or access to a Project Gutenberg™ electronic work and you do not agree to be bound by the terms of this agreement, you may obtain a refund from the person or entity to whom you paid the fee as set forth in paragraph 1.E.8.

1.B. “Project Gutenberg” is a registered trademark. It may only be used on or associated in any way with an electronic work by people who agree to be bound by the terms of this agreement. There are a few things that you can do with most Project Gutenberg™ electronic works even without complying with the full terms of this agreement. See paragraph 1.C below. There are a lot of things you can do with Project Gutenberg™ electronic works if you follow the terms of this agreement and help preserve free future access to Project Gutenberg™ electronic works. See paragraph 1.E below.

1.C. The Project Gutenberg Literary Archive Foundation (“the Foundation” or PGLAF), owns a compilation copyright in the collection of Project Gutenberg™ electronic works. Nearly all the individual works in the collection are in the public domain in the United States. If an individual work is unprotected by copyright law in the United States and you are located in the United States, we do not claim a right to prevent you from copying, distributing, performing, displaying or creating derivative works based on the work as long as all references to Project Gutenberg are removed. Of course, we hope that you will support the Project Gutenberg™ mission of promoting free access to electronic works by freely sharing Project Gutenberg™ works in compliance with the terms of this agreement for keeping the Project Gutenberg™ name associated with the work. You can easily comply with the terms of this agreement by keeping this work in the same format with its attached full Project Gutenberg™ License when you share it without charge with others.

1.D. The copyright laws of the place where you are located also govern what you can do with this work. Copyright laws in most countries are in a constant state of change. If you are outside the United States, check the laws of your country in addition to the terms of this agreement before downloading, copying, displaying, performing, distributing or creating derivative works based on this work or any other Project Gutenberg™ work. The Foundation makes no representations concerning the copyright status of any work in any country other than the United States.

1.E. Unless you have removed all references to Project Gutenberg:

1.E.1. The following sentence, with active links to, or other immediate access to, the full Project Gutenberg™ License must appear prominently whenever any copy of a Project Gutenberg™ work (any work on which the phrase “Project Gutenberg” appears, or with which the phrase “Project Gutenberg” is associated) is accessed, displayed, performed, viewed, copied or distributed:

This eBook is for the use of anyone anywhere in the United States and most other parts of the world at no cost and with almost no restrictions whatsoever. You may copy it, give it away or re-use it under the terms of the Project Gutenberg License included with this eBook or online at www.gutenberg.org. If you are not located in the United States, you will have to check the laws of the country where you are located before using this eBook.

1.E.2. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is derived from texts not protected by U.S. copyright law (does not contain a notice indicating that it is posted with permission of the copyright holder), the work can be copied and distributed to anyone in the United States without paying any fees or charges. If you are redistributing or providing access to a work with the phrase “Project Gutenberg” associated with or appearing on the work, you must comply either with the requirements of paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 or obtain permission for the use of the work and the Project Gutenberg™ trademark as set forth in paragraphs 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.3. If an individual Project Gutenberg™ electronic work is posted with the permission of the copyright holder, your use and distribution must comply with both paragraphs 1.E.1 through 1.E.7 and any additional terms imposed by the copyright holder. Additional terms will be linked to the Project Gutenberg™ License for all works posted with the permission of the copyright holder found at the beginning of this work.

1.E.4. Do not unlink or detach or remove the full Project Gutenberg™ License terms from this work, or any files containing a part of this work or any other work associated with Project Gutenberg™.

1.E.5. Do not copy, display, perform, distribute or redistribute this electronic work, or any part of this electronic work, without prominently displaying the sentence set forth in paragraph 1.E.1 with active links or immediate access to the full terms of the Project Gutenberg™ License.

1.E.6. You may convert to and distribute this work in any binary, compressed, marked up, nonproprietary or proprietary form, including any word processing or hypertext form. However, if you provide access to or distribute copies of a Project Gutenberg™ work in a format other than “Plain Vanilla ASCII” or other format used in the official version posted on the official Project Gutenberg™ website (www.gutenberg.org), you must, at no additional cost, fee or expense to the user, provide a copy, a means of exporting a copy, or a means of obtaining a copy upon request, of the work in its original “Plain Vanilla ASCII” or other form. Any alternate format must include the full Project Gutenberg™ License as specified in paragraph 1.E.1.

1.E.7. Do not charge a fee for access to, viewing, displaying, performing, copying or distributing any Project Gutenberg™ works unless you comply with paragraph 1.E.8 or 1.E.9.

1.E.8. You may charge a reasonable fee for copies of or providing access to or distributing Project Gutenberg™ electronic works provided that:

- • You pay a royalty fee of 20% of the gross profits you derive from the use of Project Gutenberg™ works calculated using the method you already use to calculate your applicable taxes. The fee is owed to the owner of the Project Gutenberg™ trademark, but he has agreed to donate royalties under this paragraph to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation. Royalty payments must be paid within 60 days following each date on which you prepare (or are legally required to prepare) your periodic tax returns. Royalty payments should be clearly marked as such and sent to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation at the address specified in Section 4, “Information about donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation.”

- • You provide a full refund of any money paid by a user who notifies you in writing (or by e-mail) within 30 days of receipt that s/he does not agree to the terms of the full Project Gutenberg™ License. You must require such a user to return or destroy all copies of the works possessed in a physical medium and discontinue all use of and all access to other copies of Project Gutenberg™ works.

- • You provide, in accordance with paragraph 1.F.3, a full refund of any money paid for a work or a replacement copy, if a defect in the electronic work is discovered and reported to you within 90 days of receipt of the work.

- • You comply with all other terms of this agreement for free distribution of Project Gutenberg™ works.

1.E.9. If you wish to charge a fee or distribute a Project Gutenberg™ electronic work or group of works on different terms than are set forth in this agreement, you must obtain permission in writing from the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the manager of the Project Gutenberg™ trademark. Contact the Foundation as set forth in Section 3 below.

1.F.

1.F.1. Project Gutenberg volunteers and employees expend considerable effort to identify, do copyright research on, transcribe and proofread works not protected by U.S. copyright law in creating the Project Gutenberg™ collection. Despite these efforts, Project Gutenberg™ electronic works, and the medium on which they may be stored, may contain “Defects,” such as, but not limited to, incomplete, inaccurate or corrupt data, transcription errors, a copyright or other intellectual property infringement, a defective or damaged disk or other medium, a computer virus, or computer codes that damage or cannot be read by your equipment.

1.F.2. LIMITED WARRANTY, DISCLAIMER OF DAMAGES - Except for the “Right of Replacement or Refund” described in paragraph 1.F.3, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, the owner of the Project Gutenberg™ trademark, and any other party distributing a Project Gutenberg™ electronic work under this agreement, disclaim all liability to you for damages, costs and expenses, including legal fees. YOU AGREE THAT YOU HAVE NO REMEDIES FOR NEGLIGENCE, STRICT LIABILITY, BREACH OF WARRANTY OR BREACH OF CONTRACT EXCEPT THOSE PROVIDED IN PARAGRAPH 1.F.3. YOU AGREE THAT THE FOUNDATION, THE TRADEMARK OWNER, AND ANY DISTRIBUTOR UNDER THIS AGREEMENT WILL NOT BE LIABLE TO YOU FOR ACTUAL, DIRECT, INDIRECT, CONSEQUENTIAL, PUNITIVE OR INCIDENTAL DAMAGES EVEN IF YOU GIVE NOTICE OF THE POSSIBILITY OF SUCH DAMAGE.

1.F.3. LIMITED RIGHT OF REPLACEMENT OR REFUND - If you discover a defect in this electronic work within 90 days of receiving it, you can receive a refund of the money (if any) you paid for it by sending a written explanation to the person you received the work from. If you received the work on a physical medium, you must return the medium with your written explanation. The person or entity that provided you with the defective work may elect to provide a replacement copy in lieu of a refund. If you received the work electronically, the person or entity providing it to you may choose to give you a second opportunity to receive the work electronically in lieu of a refund. If the second copy is also defective, you may demand a refund in writing without further opportunities to fix the problem.

1.F.4. Except for the limited right of replacement or refund set forth in paragraph 1.F.3, this work is provided to you ‘AS-IS’, WITH NO OTHER WARRANTIES OF ANY KIND, EXPRESS OR IMPLIED, INCLUDING BUT NOT LIMITED TO WARRANTIES OF MERCHANTABILITY OR FITNESS FOR ANY PURPOSE.

1.F.5. Some states do not allow disclaimers of certain implied warranties or the exclusion or limitation of certain types of damages. If any disclaimer or limitation set forth in this agreement violates the law of the state applicable to this agreement, the agreement shall be interpreted to make the maximum disclaimer or limitation permitted by the applicable state law. The invalidity or unenforceability of any provision of this agreement shall not void the remaining provisions.

1.F.6. INDEMNITY - You agree to indemnify and hold the Foundation, the trademark owner, any agent or employee of the Foundation, anyone providing copies of Project Gutenberg™ electronic works in accordance with this agreement, and any volunteers associated with the production, promotion and distribution of Project Gutenberg™ electronic works, harmless from all liability, costs and expenses, including legal fees, that arise directly or indirectly from any of the following which you do or cause to occur: (a) distribution of this or any Project Gutenberg™ work, (b) alteration, modification, or additions or deletions to any Project Gutenberg™ work, and (c) any Defect you cause.

Section 2. Information about the Mission of Project Gutenberg™

Project Gutenberg™ is synonymous with the free distribution of electronic works in formats readable by the widest variety of computers including obsolete, old, middle-aged and new computers. It exists because of the efforts of hundreds of volunteers and donations from people in all walks of life.

Volunteers and financial support to provide volunteers with the assistance they need are critical to reaching Project Gutenberg™’s goals and ensuring that the Project Gutenberg™ collection will remain freely available for generations to come. In 2001, the Project Gutenberg Literary Archive Foundation was created to provide a secure and permanent future for Project Gutenberg™ and future generations. To learn more about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation and how your efforts and donations can help, see Sections 3 and 4 and the Foundation information page at www.gutenberg.org.

Section 3. Information about the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

The Project Gutenberg Literary Archive Foundation is a non-profit 501(c)(3) educational corporation organized under the laws of the state of Mississippi and granted tax exempt status by the Internal Revenue Service. The Foundation’s EIN or federal tax identification number is 64-6221541. Contributions to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation are tax deductible to the full extent permitted by U.S. federal laws and your state’s laws.

The Foundation’s business office is located at 809 North 1500 West, Salt Lake City, UT 84116, (801) 596-1887. Email contact links and up to date contact information can be found at the Foundation’s website and official page at www.gutenberg.org/contact

Section 4. Information about Donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation

Project Gutenberg™ depends upon and cannot survive without widespread public support and donations to carry out its mission of increasing the number of public domain and licensed works that can be freely distributed in machine-readable form accessible by the widest array of equipment including outdated equipment. Many small donations ($1 to $5,000) are particularly important to maintaining tax exempt status with the IRS.

The Foundation is committed to complying with the laws regulating charities and charitable donations in all 50 states of the United States. Compliance requirements are not uniform and it takes a considerable effort, much paperwork and many fees to meet and keep up with these requirements. We do not solicit donations in locations where we have not received written confirmation of compliance. To SEND DONATIONS or determine the status of compliance for any particular state visit www.gutenberg.org/donate.

While we cannot and do not solicit contributions from states where we have not met the solicitation requirements, we know of no prohibition against accepting unsolicited donations from donors in such states who approach us with offers to donate.

International donations are gratefully accepted, but we cannot make any statements concerning tax treatment of donations received from outside the United States. U.S. laws alone swamp our small staff.

Please check the Project Gutenberg web pages for current donation methods and addresses. Donations are accepted in a number of other ways including checks, online payments and credit card donations. To donate, please visit: www.gutenberg.org/donate.

Section 5. General Information About Project Gutenberg™ electronic works

Professor Michael S. Hart was the originator of the Project Gutenberg™ concept of a library of electronic works that could be freely shared with anyone. For forty years, he produced and distributed Project Gutenberg™ eBooks with only a loose network of volunteer support.

Project Gutenberg™ eBooks are often created from several printed editions, all of which are confirmed as not protected by copyright in the U.S. unless a copyright notice is included. Thus, we do not necessarily keep eBooks in compliance with any particular paper edition.

Most people start at our website which has the main PG search facility: www.gutenberg.org.

This website includes information about Project Gutenberg™, including how to make donations to the Project Gutenberg Literary Archive Foundation, how to help produce our new eBooks, and how to subscribe to our email newsletter to hear about new eBooks.

Table of Contents

- OLAVI MAUNUNPOIKA PARIISISSA

- SISÄLLYS:

- I.

- II.

- III.

- IV.

- V.

- VI.

- VII.

- THE FULL PROJECT GUTENBERG LICENSE